307 
lejší Grindelwaldglelscher až 3200“, kdežto v Glarenských Alpách „Sandlirn“ v 6000/, 
Glaridenglelscher v 7000“ přeslává. 
Celá ledová krajina má podobu zmrzlého moře, které dílem mezi nejvyššími te- 
meny a hřebeny jest uzavřeno, dílem širokým proudem přes všechny hřbety dolů se 
valí, často namáhavě skrze úzké údolí se tlačí a rozličné přítoky přijímá, v několika 
ramenech ale hluboko do dolejších záhybů údolních odléká, kde nad šťávnatou zeleností 
luk, jako kouzelným slovem zastaveno, nepohnulně slrmí. Všechno ústrojné žití vzdaluje 
se až na několik podivných vyjímek z ledoviště, ačkoliv hned u břehu jeho býlí a zvíře 
beze strachu sídlí. Prostředně prospívají ovšem tato ledoviště ústrojenstvu v rozsáhlé 
míře, dávajíce velkým řekám pokrmu od jara až do podzimku a ovlažujíce nížiny zúrod= 
ňující zásobou vodní. Z každého ledoviště vyléká na dolejším kraji potok, klerýž dílem 
zakalenou vodu z lavícího se ledu, dílem vodu z hořejšího zrnitého sněhu obsahuje. 
Potok tento vyhlodává časlo ledovou spoustu na spůsob sklepa a tvoří ledové síně až 
na 100“ vysoké a 40—80'široké, z nichž se šumotem vyráží a často v půvabných skocích 
po stráních dolů pospíchá, přijímaje zároveň všechny přítoky, které povrch ledovišlě 
prorývají a na něm samém povslávají. 
Na olázku o původu alpinských ledovišť, dosaváde ne s úplnou jistotou rozhod- 
nulou, musíme dle toho, co posud vyloženo bylo, hlavně lu odpověď za nejpodstat- 
nější považovali, že původ ledovišť těchto souvisí se zrnatěním sněhu na temenech Alp, 
pak léž s výškou, kde zvláště zjara denně se opakující tání a mrznutí sněhu a ledu 
y největší míře se děje, čímž se zlednatění zpodní vrslvy zimního sněhu stává, kdežto 
svrchní vrstva ve vodu se rozpouští a do údolí řine. Bezpochyby jest ale přírůstek, jejž 
ledoviště pokračujícím zlednalěním zrnilého sněhu a posouváním jeho k dolejšku, mnohem 
větší, nežli přírůstek zlednatěním zpodní vrstvy sněhové, jelikož sníh již sezrnatělý se 
svými suchými a tvrdými zrny působením vyšší leploly mnohem snáze v horský led se 
slévá, nežli neproměněný nový sníh, klerý spíše ve vodu se promění, nežli ve vodní led. 
Od vodního ledu rozeznává se ostatně horský led již svým slohem velmi znatně. 
Onen má sloh více listnatý a tvoří hmotu více jednostejnou, celistvou, horský led jest 
ale veskrz zrnilý, slepen jsa z ledových zrn více nebo méně patrných, mezi nimiž te- 
nounké skulinky, často také bublinky se nacházejí. Položí-li se kus. horského ledu do 
vyšší teploly, slává se jemná síť skulinek brzo palrnější, zrna se rozstupují a v krátce 
rozpadne se celý kus v hromadu ledových zrn. Ve vyšších ledovišlích jsou zrna 
vesměs drobnější nežli v dolejších míslech, kdežto až na jeden palec v průměru mají, 
takže s posouváním ledového pole dolů neustálá proměna hmoty jeho se spojuje. Le- 
doviště ssaje do sebe neustále vlhkost z povělří a zase neuslále své částky v páry pro- 
měňuje. Hladký odměřený kus ledu sezrnatí zponenáhla na povrchu a stává se po čase 
větší a lehčí. Působením vzduchu řidne tedy led horský na povrchu a roztahuje se, 
© v hloubce ale, kam vzduch vniknouti nemůže, tuhne a stahuje se. Velmi podivná jest 
t barva horského ledu. (Cestovatel pozoruje někdy již na sněhových polích v každé sku- 
lině modravou mlhu a takléž v skulinách zrnitého sněhu.  Vělší skuliny v horském ledu 
mají nevýslovně krásný barevný nástin, který mezi nejjemnější svěllomodrou, nej- 
| vemnější Imavomodrou a azurovou barvou se kmitá a mimovolně oko poutá. Jiné části 
- horského ledu jsou zase ponořeny do měkkých odstinů barvy siné, jiné ukazují barvu 
: šedobílou nebo šedočernou; odrazí-li se ale kus ledu, jest na ruce docela bezbarevný. 
Jiná, zvláštnost horského ledu jest ostrá, stahující chuť jeho. Čistá, docela čerstvá voda 
20* 
