309 
odtékají, kalné. Nepadnou-li balvany ale až na dno, nýbrž zůstanou-li v ledu vězeti, 
vyllačí se zponenáhla zase neodolatelnou silou ven, an led při svém neustálém vývinu 
všechno cizí vylučuje. Takové balvany spočívají pak často na vysokých ledových slou- 
pech, když povrch ledoviště výparem a proměnou v slohu, která pod balvanem díti se 
nemůže, se níží. U dolejšího konce jest horský led docela čistý, tak že ani drobno- 
hledem nejmenší stopy cizího tělesa se nespatřuje. Dráha ledovišť naznačuje se také 
ještě zvláštním rýhováním a vybrázděním skal, po kterých se pohybuje. V Alpách na- 
lézá se daleko od nynějších ledových proudů mnoho míst, takovými rýhami a brázdami 
vyznačených, ukazujících patrně na předešlou rozsáhlost ledu. Docela podobné rýho— 
vané a okulacené skály pozorují se též ve Švedsku a Norvežsku, a poukazují, jak jinde 
již (Živa r. 1853 o ledu) vyloženo, na ledovou dobu, která v těchto krajinách daleko 
k jihu zasahovala. 
Skorec čili kos vodní (Cinclus aguaticus). 
Pojďme do hor, do sídel tichého pokoje a jasného vzduchu, v útočiště ducha 
svízlem světským zmořeného a zmalátnělého. Jiný svět otvírá se zrakům našim, stojíme 
blíže krajů nadzemských, volněji proudí krev v žilách našich, zdá se nám, jakobychom 
s horským ptactvem mohli přeletovati s vrchole hory jedné na temeno hory sousední, 
jakobychom byli bytnostmi vyššími! Tichý větřík zaduje přes omšené skaliny a horním 
rostlinstvem porostlé výšiny a zanáší k nám libou vůni, vůni kvělinek tisícerých ; v obla- 
cích ztápí se rychlolelý dravec, pronikavým křikem ruše ticho posvátné; vedro sluneční 
© nás obtěžuje — vždyť i zde platí pravidlo, že není dokonalé rozkoše na světě tomlo ! 
Horkem a stoupáním vzhůru do hor unaveni ohlížíme se po chládku, a hle tam v onom 
houští kyne nám líbezné místečko odpočinku. Z křoví vrbového, z něhož tu a tam 
vyčnívá olše s listím temnozeleným a jasan ztepilý, ozývá se bublání potoka horního, 
jehož jasné vlnky hravě a v stříbrolesku po jasných kaméncích řinou se v údolí, tu 
bystře poskakujíce, tam jako ustávajíce v běhu a pozorujíce život vůkolní, Větší i 
menší kameny pokrývají dno jarčíku, a nezdají se býti kamením mrtvým, neboť na nich 
jeví se život, život rostlinný. Dlouhovlasé řasy kolébají se na vlnkách proudných, 
a jako zelený koberec pokrývají kameny, třpylíce se křišťálovými perlami jasné vody. 
Tu a tam vyčnívá nad povrch čistého proudu kámen prostorný a s něho vysílá douška 
libou vůni svou a kývají hlavinkami vonné konvalinky, jako na měkké pohovce umístěné 
ma drobnolistých lišejnících a drobounkém mechu; konipáskové hopkují jmezi nimi semo 
- tamo, a mucháčkové slídí po muškách, med sbírajících ze svěžích bylinek. Tamto podle 
© jasanu a oněch dvou olší přirozená jest besídka, z vrboví a plačího zobu utvořena, tam 
> bujný mech zove k odpočinutí. Usedněme. 
Jaká poesie, jaká líbeznost, jaká krása objímá rozkošné místečko, které jsme 
sobě zvolili. Ajhle! tam snesl se na břeh potůčku lednáček s peřím modrým a zlatě 
zeleným, a však jest to chlapík málo zajímavý, neboť tiše a nepohnutě, skoro zádum- 
čivě sedí, číhaje, až se mu některý hmyz vodní namane; více baví nás veselý koni- 
( pásek a hle — tam čilý nějaký pták přilétá, zvící kosa. Jest to skorec čili kos vodné, 
-hlava a týl jeho šedý, hřbet šedohnědý, prsa bílá co padlý sníh, podbřišek temnohnědý 
(— jak svěží jest — jak sem tam pobíhá a poskakuje a ocáskem do výšky švihál 
Nikdy neopouští potok, u něhožto se byl usídlily kdež byl mláďata vyvedl, a postřílíš-li 
