310 
ptáků těch roztomilých podél břehu na tucet, druhého dne opět nalezneš v lěch místech 
ony, jenž byli dne předešlého smrtonosné zbraní tvé ušli. Tak Inou k sídlu oblíbenému ! 
Žijíce po párech daleko se nerozplylují, a poplašíš-li je, nízko po vodě uletují, asi 
třidcet kroků opodál znova se usazujíce. Neřekl bys, že jsou to ptáci vodní; nemajíť 
noh dlouhých ani zobáku prodlouženého, lím méně blánky plovací; a předce rádi se 
koupají v jasné, chladné vodě, často se potápějí, ano pod vodou na kolik kroků po- 
tokem brodí, křídly obratně veslujíce. Kdosi tvrdil, že prý skorec s křídly podloženými 
pod vodou se prochází a takto kolem sebe vzduchovou bublinu tvoří, která mu činí možno 
déle pod vodou vydržeti tak, jako mmozí broukové vodní  činívají. Nemůž ale býti 
tak, neboť utvoří-li se kolem brodícího se ptáka bublina, zajisté náhodou se'to stane a na 
krátko, neboť on rád proti proudu postupuje, a vlny jemu vstříc se ženoucí snadno by 
vzduchovou bublinu zničily. Jediné pravé jest, že se peří skorcovo, jsouc náramně 
husté a velmi mastné, nesmáčí, a málo divno jest, když skorec za jednu minutu, nej- 
déle snad za dvě, pod vodou vydrží, neboť jest to pták svižný asilný, který na tak dlouho 
dech zadržeti bez obtíže dovede. 
Čilá a neustálá živost tohoto pláka, který brzy sněhobílé poprsí vyzdvihuje, brzy 
ocáskem do výšky mrská, hned opět pod vlnku se ženoucí se ukrývá a zase na některý 
kámen se vyhoupne nebo podél břehu hbitě uhání, hned zase po proudu jako střela 
letí nebo s jednoho břehu na druhý obratně se přemršťuje — poskytuje pohled veleza- 
jímavý. Takový jest život jeho, takové pohrávání za času letního, a však ani ze zimy 
mnoho si nedělá. I v mrazu ozývá se zpěvem líbezným v starém sídle svém, a nad 
zasněženým břehem, když potok ledovou kůrou pokryt jest a s kamenů potočních ledové 
krystally dolů visí, vztyčuje se a jasným, veselým hlasem vyzpívá několik pěkných slok — 
a hned ukryje se opět v koupeli ledových vln, k obveselení a občerstvení svému se po- 
tápěje. Voda a zpěv jsou mu nade všecko; u vody žije a sídlí, loví a pěje, ve vodě 
raduje se z života, a schřadne-li nemocí nebo stářím, a dozpívá-li některého krásného 
večera poslední svou píseň -— lu přijímají ho vlnky známé a zpolehounka, jako 
truchlíce, snášejí mrtvolku nerozlučného svého přílelíčka dolů s hor a vnášejí do proudu 
mocné řeky, v nichžto i za mrtva nalézá chladný hrobek. Snad ale málokterý ptáček 
ten usíná smrtí přirozenou! Sokol a luňák, plazivá liška, potutelná kuna, divoká kočka 
nebo lasice, někdy i vydra některá a smrtonosná člověka střela zbavuje ho života 
vnadného. 
Což ale stará se skoree o hrozby dějného osudu! Neustále žije v rozkoši 
a přáci, loví si k potravě vodní hmyz, lapá na suchu mušky a komáry, a neznaje bázně 
ani člověka se neleká ; snad si myslí ubožák, že mu nemůže ničím býti prospěšný ani 
škodný, a zhlídne-li na břehu člověka, směie k němu se obrací. Ale právě tato ne- 
ohroženost jest mu na zkázu, neboť má maso chuti zvláště příjemné, a proto zhusta 
bývá pronásledován. Zdá-li se nevinnému tomu ptáčku, že ho někdo honí, tu. zalélne 
někam do křoví pobřežního a usadí se na zemi, jakoby dostatečně byl skryt ; jestli po- 
střelen, snaží se delším, úzkostným potápěním a broděním pod vodou se zachrániti. 
Podivuhodna jest srdnatost, s jakoužto se potápí. W nejprudším víru, i kde vo- 
dopády o skálu se srážejí, sjíždí pod vodu, v zimě jako v letě stejně. Nezřídka na- 
lezlo se již hnízdo jeho upravené mezi lopatami nebo nad hřídelem mlýnských kol, po- 
tokem horským hnaných. Obyčejně upravuje hnízdo své v skulinách skalních, někdy i 
pod mosty a lávkami, na blízku. vod v některé štěrbině, anebo pod kořáním houští po- 
