316 
smíšeno. Mimo to obsahuje vzduch malý, proměnlivý podíl kyseliny uhličnaté, sloučené 
z jednoho dílu uhlíku a dvou dilů kyslíku, dle váhy 0'003—0006 ve stu, a dle poměru 
teploty více nebo méně vodní páry, dle váhy 0:006—0'01. 
Chceme zde vyložiti vlastní účinek těchto látek v ohledu zemězpytném. Každá z nich 
oučinkuje zvláštním spůsobem na pevnou hmotu země a spůsobuje vní rozličné proměny, od 
nichž z většího dílu zdar ústrojných tvorů závisí. Neustálý oběh spojuje plynné látky vzduchu 
s pevnými částmi kůry zemské. Kyslík odnímá se vzduchu neustále, a sice dýcháním zívřat, 
hnitím, hořením, kvašením a okysličováním rozličných látek, zvláště manganu a železa, které 
v původní pevné látce země obyčejně jenom s menším podílem kyslíku (co oxyduly) sloučeny 
jsou a na povrchu země vždy více ho přibírají (co oxydy). Od prvních dobaž do nynějška 
musilo se nesmírné množství kyslíku spotřebovati, tak že si představiti musíme, že původní 
vzduch na kyslík mnohem bohatší byl nežli dnešní, Také dnes stravuje se podotknutými 
příčinami veliké množství kyslíku, ale tento navracuje se zase do vzduchu, všelikými ce- 
stami, tak že se poměr jeho k dusíku neproměňuje. Toto navracování děje se hlavně 
rostlinami, Tyto čerpají menší část potravy ze země, mnohem větší ze vzduchu, a sice hlavně 
kyselinu uhličnatou, totiž plyn z jednoho podílu uhlíku a dvou podílů kyslíku složený, 
Zpodní, obyčejně vlásky pokrytou plochou listů: pohlcují rostliny neustále tento plyn.do 
sebe a rozkládají jej, podržujíce v sobě uhlík a vydychujíce kyslík. Kyselina uhličnatá 
navracuje se vzduchu zase dýcháním zvířat, neboť krev jejich pohleuje kyslík a vylučuje 
mimo dusík a vodní páry též kyselinu uhličnatou. 
Tak se podivuhodným spůsobem rovnováha ve smišení vzduchu neustále udržuje. 
V pravěku ale, kde ještě rostlin a zvířat nebylo, zůstal kyslík, větším dílem okysličením 
nerostů strávený, na věky v pevné hmotě upoután. 
Dusík tvoří mnohem větší část vzduchu nežli kyslík. Dle objemu obnáší ve stu 
79 dílů a dle váhy převyšuje 3'/„krát množství kyslíku. Jako se ale kyslík příchylností 
vyznamenává, jižto k přemnohým látkám jeví, tak zase dusík všemu sloučení se s jinými 
látkami tvrdošíjně odporuje, a sloučiv se předce velmi snadno se zase uvolňuje. Vůbec 
© vyniká dusík více zápornými, nežli zpříma oučinaými vlastnostmi. Ve vzduchu umirňuje 
trávící sílu kyslíku, anoť by v pouhém tomto plynu dýchání zvířat a okysličování pevných 
látek s náramnou rychlostí pokračovalo. Zvířata a lidé potřebují k živobytí jenom jisté části 
kyslíku, ve větším množství tohoto plynu chytí se dýchacích ústrojů záněť a brzká smrt 
ukončí pak rozčílený život. V čistém kyslíku rozmáhá se nejnepatrnější hoření a okysličo- 
vání s rychlostí strašlivou, uchopuje vše, co na blízku hořlavého, tak že by se jediným pla- 
ménkem pastýře v širém poli celý povrch země zapáliti mohl. 
Dusík není ale pouze zdržujícím a zmirňujícím závažím oživující moci kyslíku, 
plyn tento má i jiné přímé a oučinné působení. 
Přede vším čerpají z něho všechny rostliny a zvířata onen dusík, jejž ve své látce 
obsahují, a sice, jak se zdá, nejenom prostředně, nýbrž i bezprostředně. 
V původní pevné hmotě kůry zemské, v tak nazvaných prahorách mení žádného 
dusíku, a tím méně tam mohl býti v pravěku, když kůra zemská ještě vyšší teplotu měla, 
neboť teplem rozlučuje se každá dusíková sloučenina. Dusiková kyselina; obsahující jeden 
podíl dusíku a pět podílů kyslíku, tvoří se bezprostředně ve vzduchu jenom elektrickou si- 
lou, bleskem totiž, a skutečně se objevuje v dešťové vodě a v kroupách po každém hromobití. 
Ve vrstvách zemských, které teprva později usazením z vody povstaly, nebo v orné 
a kypré zemi nalézají se jenom takové dusíkové sloučeniny, jejichžto dusík ze shnilých 
rostlin nebo zvířat pochází. Tyto sloučeniny jsou: ledek čili sanytr, salmiak a ammoniak. 
Ledek, sloučená to kyselina dusíková s draslem nebo jinou žíravinou, povstává, jak již dávno 
dokázáno jest, z hnijících dusičných látek u přítomnosti žíravin k. p. drasla, vápna. Proto 
se nejvíce tvoří na pastvištích, v stájích a vůbec na místech, kde zvířecí látky hnijí. 
Ammoniak čili čpavek, jedna z nejhlavnějších podpor polního hospodářství, sloučenina to 
dusíku a vodíku, vyvinuje se na poli z mrvy a vůbec z hnijící zvířecí látky, o čemž nás 
vlastní čich na nečistých místech dostatečně přesvědčuje. Salmiak, sloučenina to čpavku 
a kyseliny solní, dělá se v Egyptu uměle z lejna velbloudů, tedy též ze zvířecí látky, ve 
velikém množství vyvinuje se také v některých sopkách, zvláště na Liparských ostrovech, 
tam ale nepochází z ničeho jiného, nežli z mořské vody, která do sopečných jícnů vniká 
a pak zase co pára vystupuje a k vytvoření rozličných látek napomáhá. V mořské vodě 
jest ale vždy nesčíslné množství malých, skoro neviditelných zvířat obsaženo, a není po- 
chybnosti, že právě spálením těchto zvířat v sopkách salmiak se tvoří, 
