917 
Všechny dusičné látky v zemi čerpají tedy svůj dusík ze zvířat nebo z ústrojné 
hmoty vůbec. Odkud ale vzala zvířata a rostliny svůj dusík? Nezbývá žádný jiný pramen, 
nežli vzduch. Přede vším čerpají stromy a rostliny vůbec dusík, jejž v sobě obsahují, 
hlavně ze vzduchu a jen částečně ze čpavku ornice; zvířata pak berou dusík bezpro- 
středně nebo prostředně z rostlin, živíce se buď rostlinami buď býložravými zvířaty ; z hni- 
jících látek jejich přichází dusík ve čpavku do země a z té zase hlavně do rostlin, tak že 
podivný tento plyn v neustálém oběhu z říše bezústrojné do ústrojné přechází. 
Kyselina uhličnatá obnáší ve vzduchu malou sice část, důležitost její jest ale předce 
pro ústrojné tvary tak veliká, že by bez ní všechny rostliny a následkem toho i všechna 
zvířata zahynouti musily. 
Kyselina uhličnatá jest přede vším hlavní potravou rostlin, které ji rozkladem v 
uhlík a kyslík rozlučují, podržujíce v sobě uhlík a vydychujíce kyslík. Všechny uhličnaté 
sloučeniny vzaly původně svůj uhlík ze vzduchu a čerpají jej dosaváde z tohoto pramene. 
O rostlinách žijících nemusíme to dokazovati, ty jej ze pražádné jiné látky čerpati nemohou, 
nežli z kyseliny uhličnaté, poněvadž uhlík sám pro sebe jest pevnou látkou, která se ani 
ve vodé, ani v nejprudších kyselinách nerozpouští. Anthracit, kamenné a hnědé uhlí, jakož 
i rašelina povstaly, jak vysvítá z poměru jednotlivých útvarů , z rostlin a tedy pochází 
také uhlík v nich obsažený ze vzduchu, totiž z jeho kyseliny uhličnaté. Vyskytují se ale 
v přírodě dva spůsoby ryzího uhlíku, totiž tuha čili grafit a diamant, a nezdá se snadné 
býti, také tento uhlík z kyseliny uhličnaté odvoditi. Však i zde nám jiný pramen nezbývá. 
Tuha tvoří se uměle při lití železa, vylučujíe se z litiny v podobě malých černých šupin, a 
pochází patrně z uhlí, jímž se železná ruda taví. V přírodě nalézá se hlavně v prahorách, 
totiž v původním kamení, o němž přijímáme, že povstalo působením tepla. Proč bychom 
nesměli také přijmouti, že již tenkráte na jednotlivých chladnějších místech rostliny se 
ujmuly a že potom látka jejich do kamení přešla, kteréž teď nazýváme prahorním, a tam 
V tuhu se proměnila. : 
Taktéž se dá původ diamantu z látky rostlinné a tedy prostředně z kyseliny uhlič- 
naté odvésti. | Diamant jest ryzí ublík, obyčejně průhledný, čirý, někdy i všelijak zbarvený, 
a vyskytuje se v zrnech nebo pravidelných krychlových tvarech. Obyčejné naleziště jeho 
Jsou naplaveniny, povstalé z rozsypaného kamení, a teprva nedávno vyskoumal Lomono- 
sov původní ložiště jeho v Brasilii, v hornině Itakolumit nazvané. "Tato hornina, již v 
starých sbírkách co ohebný pískovec známa, jest jistý spůsob břidlice, z křemenu a dlou- 
hých slídnatých lístků srostlé, spočívá pak na hlinité břidlici a jest pokryta lupenatou čer- 
venou železnou rudou. Dle mínění na slovo vzatých zeměznalců nemá tato břidlice svou 
původní podobu, nýbrž jest vtékající vodou během mnohých věků docela proměněna. Dia- 
manty jsou v ní s křemenem srostlé a na jednom kuse, který se chová v museu města 
Rio Janeiro, nalézají se patrné vtisky křemene, tak že křemen již pevný býti musil, když 
se diamant tvořil. Brewster pozoroval, že některé diamanty obsahují malé dutiny a že 
pak kolem těchto dutin světlo tak lámou, jakoby tam hustější byly nežli jinde; soudí pak 
z toho, že diamanty původně měkké byly. Petzholdt nalezl v popeli jednoho diamanta 
stopy ústrojného slohu. To vše, jakož i uložení jeho v horninách vodou povstalých nebo 
proměněných, ukazuje na to, že diamant také ve vlhku povstal. 
Slavný lučebník Liebig zrovna to vyslovuje, že diamant není nic jiného, nežli vý- 
sledek dlouho trvajícího hnití ústrojné látky. Hnitím totiž ztrácí rostlinná nebo zvířecí látka 
pořád víc a více kyslíku, vodíku, dusíku , tak že čím dále tim více jest na uhlík bohatá, 
Představme si nyní, že toto hnití až k tomu stupni dojde, že mimo uhlík všechny ostatní 
látky se odloučí, tedy zůstane co zbytek pouhý uhlík a toť jest právě diamant. 
Dokaváde na zemi žádných rostlin nebylo, musil vzduch mnohem větší množství 
kyseliny uhličnaté obsahovati nežli nyní. Čím více rostlin přibývalo, tím více ubývalo ve 
vzduchu tohoto plynu, až se konečně dnešní poměr ustálil. Nyní se kyselina uhličnatá na- 
- vřacuje vzduchu nazpět dýcháním zvířat, poněvadž ze sebe tento plyn vydávají; mimo to 
přichází do vzduchu hořením, hnitím, kvašením a dílem také pálením vápenného kamene 
sopečným ohněm, pročež v sousedství sopek obyčejně kyselina uhličnatá ze skulin vystupuje. 
Nesmírné množství kyseliny uhličnaté, v původním vzduchu obsažené, upotřebovalo 
© se též k vytvoření oněch nerostů, které v sobě kyselinu uhličnatou mají, čili tak nazvaných 
uhlanů (Carbonate). Bezpochyby není žádný uhlan v pevné zemi původním nerostem ný- 
brž všechny povstaly snad teprva později působením vzdušní kyseliny uhličnaté a vody, 
