318 
Neboť v době, když země ještě vysoké teplo měla a všechna voda v parách se vznášela, 
nemohlo ma ní žádných uhlanů býti; vždyť pak se již ve vápenné peci náš obyčejný uhlan 
vápnitý čili vápenec kyseliny uhličnaté zbaví, tak že zůstane pouhé žíravé vápno, tím více 
v onom horku, jaké přijímati dlužno, když prahorniny, v „tekutém stavu se. nacházely, 
kdežto i jiné nyní pevné hmoty co plyny v oboru vzdušném se vznášely. 
Ledová moře v Evropě. 
Na fysikálních mapách spatřuje se kraj ledového moře tak daleko od Evropy na- 
značený, že by se mysliti mohlo, jakoby evropské břehy s ledovými hosty polárního pásma 
nikdy se nestýkaly. A vskutku nedosáhne nikdy polární ledový vrch nebo Jen jediná po- 
lární kra severního mysu, kdežto naši sousedé na západě, Amerikáni, každým rokem nevíta- 
ného hosta na svém pobřeží spatřují, který v podobě nepřelledných ledových spoust až do 
té šířky se prostírá, ve které Lissabon leží, a který již mnohý statečný koráb roztříštil. 
Nicméně má také Evropa, ač v menší míře nežli polární pásmo, svá ledová moře, 
a sice jsou v tom ohledu všechny ruské zátoky vyznamenány. Bílé moře jest jenom šest 
měsíců bez ledu; Bothenský a Čudský záliv, ba celé Baltické moře zamrzají každého roku 
z veliké části. Obyčejně jsou přístavy, menší úžiny a zátoky od prosince až do dubna 
ledem pokryty. V CČudském a Bothenském zálivu začíná led dříve a trvá často až do 
konce máje. V nejvnitřnějším záhybu těchto zátok zmrzne voda nejdříve, a podél celého 
břehu a mezi útesy povstávají veliké kry. Bouře je trhají a po moři rozhánějí, až ko- 
nečně v tuhé zimě k sobě přimrznou. Pak jest moře jedinou nepřehlednou rovinou, 
na níž ještě patrně pohyb ledových ker v tom okamžení se pozná, ve kterém tuhá 
zima je zarazila. (Často prostírají se tyto ledové plochy daleko do zátok, a Sice zá- 
padně až do Stockholmu, východně až k ostrovům Dago a Ósel. Velké Alandské 
moře bývá po několik měsíců od Švédska až do Cudska zamrzlé, tak že pak po něm sa- 
němi jezdí. (Cesta, více nežli 20 našich mil dlouhá, vede pak okolo ledových balvanů, až 
na 16“ vysokých, k domům, hradům a zbořeništěm podobných. Rozpoutané živly jeví se zde 
vcelé své hrůze, nesmírné sněhové spousty valí se v divokém víru a pokrývají a zavívají 
vztýčenou cestu. Větry burácejí s úžasným lomozem, ze vzdálí zahřmí čas od času třaskot 
trhajícího se ledu a nezřídka zamezí široké skuliny další cestu. Také Rigaiský záliv bývá 
ledem pokryt, a ještě r. 1849—50 byl největší díl zamrzlý. Vlastní Baltické moře, jižně 
za čárou mezi Stockholmem a Óslem, nezamrzne nikdy docela, nýbrž jen v menších zato- 
kách a úžinách, jako v Sundu; v malém Beltu, mezi ostrovem Ólandem a Švédskem a j. 
Baltické ledové kry bývají však až k nejposlednějším mezím Kattegatu zanášeny, přichá- 
zejíce tam skrze velký Belt, neobjevují se však obyčejně před novým rokem, málo kdy před 
vánocemi. Obyčejně zmizí v únoru nebo umenší se v takové míře, že plavbě neškodí, ale 
i v březnu vyskytují se ještě někdy, neboť jsou na Skagenshornu, nejsevernějším konci 
Dánska, v obromné hromady nakupeny, když již daleko široko ani stopy ledu neb sněhu se 
nespatřuje. V čase ledových ker bývají koráby ve velkém nebezpečenství. Také Azovské 
moře zamrzá skoro v každé zimě docela, a teprva od dubna bývá pro koráby přístupné ; 
obyčejně zamrzává v prosinci, a sice na hlubších místech dříve nežli na mělkých. V pří- 
stavu Taganrožském přestává plavba 1. listopadu a otvírá se 15. března, často také až 
v polovici dubna. 
Budoueně porozšíříme tyto přehledy na severní část Ameriky a na jižní ledové 
moře naší zeměkoule, . 
Nové zlatonosné kraje. 
Nie nedokázalo tak zjevně, jak nestálé pokolení lidské od příhod mody závisí, 
jako nynější manie ryžování zlata. Byl čas, a ten jest teprva několik let za námi, že lidé 
v.zemích na, zlato nejbohatších po zlatých hroudách šlapali, jakoby jen sprostým kamením 
byly; neb jest dokázáno, že zlato již Drakovou výpravou r. 1577—79 v Kalifornii odkryto 
bylo. „V této zemi,“ praví Richard Hakluyt, svědomitý historik této výpravy, „nelze ani 
hrst země zdvihnouti, aby v ní značná část zlata neb stříbra obsažena nebyla“. Pozdější 
cestovatelé spatřili mnohokráte „lesklé kamení“ na zemi, a mluvili o tom ve svých zprá= 
vách; to vše dělalo ale až do r. 1847 na lidi takový dojem, jako drahý kámen na slepici 
