822 
táhne pokorně vedle lvice, kteráž mu na- první důkaz náklonnosti rány líže, jež pro ni 
-v boji obdržel. 
Selkají-li se ale v takových okolnostech dva docela dospělí Ivové, jest boj 
docela jiný. Jistý Arab vypravoval © boji dvou takových lvů, při němž bezděčně pří- 
tomen byl. Čekal totiž za krásné měsíčné noci na jeleny a vylezl si pro větší, bez- 
pečnost na dub, který uprostřed mýtiny lesní blízko vedle cesty stál. © půlnoci blížila 
se lvice se lvem, který již dokonalou hřívu měl. Lvice uhnula se od stezky a lehla si 
zrovna pod dub; lev zůstal na stezce stáli a naslouchal. Brzo bylo slyšeti z dálky 
řvaní, na něž lvice ihned odpověděla. Lev ale, průvodce její, řval tak strašlivě, že lovce 
na dubu hrůza pojala a ručnice mu vypadla. Čím více se lev blížil, který nejdříve 
z dálky se ohlašoval; tím lákavěji odpovídala mu lvice, mezi čímž přítomný lev zuřivě 
sem tam pobíhal, jakoby říci chtěl: „Dobře, ať přijde, však uvidí, koho najde.“ Asi 
za půl hodiny objevil se na konci mýliny černý lev. Lvice se hned zdvihla, aby mu šla 
vstříc, což ale sotva průvodce její pozorovav strašlivým jekem na černého soupeře se 
vrhl. Oba lvové svalili se zárovně na zem. Boj trval dlouho a poskytl hrozné di- 
vadlo bezděčnému pozorovateli. Při praskotu kostí pod ocelovými jejich zuby rozsá- 
pával jeden druhému tělo mohúlnými drápy, a řvaní, brzo temné, brzo hlasilé, prozrazo- 
valo vztek a bolesti jejich. Hned při začátku boje položila se lvice na břicho, aby se 
na boj pohodlně dívati mohla, a dávala šlehajícím ohonem na jevo, jak marnosti její boj 
takových dvou lvů licholí. Když bylo po boji a oba lvové mrtví, blížila se zvolna a 
opatrně k oběma mrtvolám, aby je očenichala, a vzdálila se pak hrdě do lesa; po 
svých obětech ani se neohlídnouc. 
Takové povahy jsou všechny lvice a jmenovitě vyhledávají, jak se zdá, rády silného 
dospělého lva, aby je od dolíravých mladších osvobodil, jejich neustálé boje bez vý- 
sledku je konečně omrzují. Jak mile se silnější lev objeví, dají mu ihned přednost před 
slabšími. Lepší povahu má lev, klerý vyvolenou svou družku nikdy neopouští a lásku, 
starostlivost a pozornost k ní jeví, jaká by vděčnějšího osudu hodna byla. 
Opustí-li lví manželé svůj obyčejný stánek, kráčí lvice vždy napřed; zalíbí-li se 
jí stáli, zůstane lev laké stáli. Přijdou-li na blízko k stádu, kde svou večeři vyhledali 
si hodlají, položí se Ivice pohodlně na zem, kdežto lev odvážně k stádu se béře a nej- 
lepší, co ukořisliti může, jí přinese. Se zvláštní spokojeností dívá se pak na ni, jak jí 
tučná kořist chulná, a bedlivě hlídá, aby ji při hodování nie nevytrhovalo nebo neznepo= 
kojovalo. Teprv když se lvice nasylí, ukonejší také lev svůj hlad. Zkrátka, jak v čase 
ženišství lak i v manželství chová se lev k své choti se vší možnou úctou a pozorností. 
Cití-li Ivice, že čas její přišel (což se stane ku konci prosince), vyhledá si za- 
krytou, málo přístupnou rokli, v nichž svá mláďata porodí. Obyčejně jsou to dvě lví- 
čala, jedno samec, druhé samice, často jen jedno, málokdy tři. V prvních dnech po po- 
rodu nehne se malka ani na okamžení od mláďat a otec musí 0. jejich výživu se. sta- 
rali.  Teprva po třech měsících, po vyvinutí zubů, při čemž, jak svrchu podolknuto, mnoho 
lvic zahyne, odstaví je matka, vzdalujíc se denně na několik hodin a na drobno rozir- 
hané maso jim dávajíc. Lev, který v dospělém věku velmi vážný jest, zůstává velmi ne- 
rad u mláďat nebo vzdálí se docela od nich, poněvadž jej zahrávání jejich obtěžuje. 
Obyčejně si vybledává zvláštní bydliště, kde si pokojně hověti může, ale vždy na blízku 
u lože lvice a mláďat, aby v čas nebezpečí k ochraně přispěti mohl, 
