940 
zárodek pokrývá, co též vadí vyvinování. Někdy bývá bílku příliš mnoho, am žloutek 
neobyčejně maličký jest. Jindá nachážejí se v bílku. všelijaké cizí věci, hlísty, ka- 
mínky, dřívka, hřebíky, špendlíky, o nichž neznámo, jak tam přišly. Žloutek někdy 
docela chybí, dutina vejce, ostatně obyčejně velmi malého, bývá pouhým bílkem napl- 
něna. Skořápka a šlupka bývají dosti dobře utvořeny; v bílku pak samém machází se 
často něco jako červík zatočené a zakroucené ; nazývala se proto taková vejce hadí 
nebo bazilisková, ač to nic jiného býti nemůže, než šňůrky s obou stran spojené, a na 
sebe skroucené. Někdy takové vejce vězí v druhém vělším, v jeho dutině pospolnou 
skořápkou zavřené. 
Ve starých spisech jest mnoho o takových čarovných vejcích poznamenáno, 
Někdy bývá žloutek příliš malý, tenkrát i celé vejce malé zůslává i též bílku uskrov- 
něno bývá. Přihází se to u slepic příliš mladých na počátku nebo na skloňku nošení 
vajec.. Žloutky pravidelné bývají někdy dva, někdy i tři ano i více, vejce pak nesby- 
čejné velikosti, bílku poměrně málo. Jsouť slepice, které řádně nesou taková vejce, 
anebo střídavě s pravidelnými po rozličných dobách. Líhnou-li se taková vejce,- po- 
vstanou z toho dvoj- nebo trojčata, obyčejně všelijak srostlá podle rozličného k sobě 
položení žárodků, | Konečně i bývají vejce, v nichž kuře méně neb více vyvinuto. jest, 
a však obyčejně mrtvé nebo již nahnilé. Nepokusíme se zde o vyložení všech těchto 
podivných výjevů, zůstavujíce to na své místo, až o vylvořování pravidelném vejce sle- 
pičího jednáno bude. 
8. Něco o hospodářském, řemeslnickém a lékařském užití vajec. 
Je-li vejce čerstvé nebo obstárlé, poznáme snadno; když je proti silnému světlu 
(slunci, plamenu svíčky nebo lampy) držíme, kolem je palcem a ukazovatelem obsloňu- 
jíce, aby postranní světlo oko nezaráželo, Ukáže se pak čerstvé vejce žlutorudou. září se 
stkvící až na prostor vzduchem naplněný, nacházející se na tupém konci, který zatměn 
šeré barvy bývá, a tím větší, čím déle vejce po snešení na svobodném vzduchu leželo 
a vypařováním část své vody ztratilo, jak o tom již nahoře bylo podotknuto. 
Podobně se zatmívá vejce líhnulím. První týden ještě možná průhledem. žilko- 
vanou blánu spatřiti, později se všechno stane neprůhledným. Totéž se děje, když te- 
kuté látky vejce hnitím se pokazily, u tak. zvaných pukavců, jež i skořápkou nelibý 
zápach vydávají. Tím samým spůsobem rozeznáváme vejce vařené od nevařeného. 
Vařené vejce dá se také, pro společenskou zábavu, následovně od vařeného rozeznati. 
Vezme se mezi prsty a otočí se na hladké podloze (k. př. na talíři) násilně okolo své 
krátké osy, i bude se otáčeti rychle, stejně a dosti dlouho, což s čerstvým, nevařeným 
vejcem nikoli nedovedeš, Příčina toho jest, že pro tekutost vnitřních látek čerstvé vejce 
má „střed své tíže měnivý, čímž se točivé pohybování pořáde ruší, vařené pak má 
slřed tíže pevný a stálý. Podobně se chová vejce, v němž kuře již na vyšší stupeň 
vyvinutí dospělo, kde pevné částky převládají nad tekutými. 
V hospodářství. také se jedná o to, aby se vejce co možná dlouho, zvláště 
v čas zimy, kde jich tržní cena vystupuje, čerstvá a neporušená pro potřebu domácí za- 
chovala. - Chovají se v drlinách, v řezance, ve slané vodě, v oleji; potahují se vo- 
skem, lojem, lakem ; navařují se zlehka, aby bílek pod skořápkou se srazil, vzduchu 
přístupu zabránil a vypařování se zamezilo. 
Nejjistější methoda konservativní zdá se býti, naložili vejce ve velkém kamenném 
hrnci do vápenné vody, kterou obdržíme hašením vápna čerstvě páleného, čehož také 
