847 
chytili a pevně drželi. Skutečná škoda, kterou působí, zakládá se na něčem jiném, 
o čemž ještě při obživě dešťovek více bude řečeno, že toliž outlé rostliny dovede „pod 
zem sláhnouti, Dešťovky nacházejí a zdržují se téměř všude kde je «drn:na polích, 
mezích, dvorech, sadech i zahradách, ba i v městech na malých dvorečkách, kde jen 
kousek místa nedlážděného se nachází. Za sucha je nenalezneme oblízko pod „povrchem 
země, neboť se obyčejně až na půl druhého střevíce do země vtáhnou, ipo (dešti « neb 
hojné rose můžeme jich několik palců pod zemí hojnost nalezti, i také docela ma povrch 
vycházejí. Taktéž milují záhony, kde se skrývají pod zpukřelými prkny, -pod :rostlinami, 
v zahradách pod kořeny stromů. 0 oživolě jejich -nemnoho „můžeme -nového říci: «na 
svobodě jsou nám z většího dílu ukryty, v zajetí pak když je chováme ve sklenici, kde, 
abychom je pozorovati mohli, příliš mnoho země dáti nesmíme, obyčejně leží přes den 
ponejvíce stočené, lak že přední neb zadní konec -z vyvrtané chodbičky vyvstává. Že by 
mezi sebou se potýkaly, nepozoroval jsem, ač jináče «povaha jejich je čilá, což nejlíp 
seznáme chlíce je lapnouti; tu se dešťovka rychle pohybuje a obyčejně, dosáhne-li své 
díry, upláchne anebo tak se napíná, že spíš se přetrhne, než by v'rukou zůstala. Pohyby 
její jsou dosti rozmanité, hadovité ; pohybujeť se skrčováním a roztahováním pružného 
a svalovitého těla svého, při čemž štětinkami výše popsanými o zem se opírá. „Nikdo 
by o ní nemyslil, že je též vášnivá a popudlivá, což můžeme ma -chovaných pozoro- 
vati: když je proutkem dráždíme, rychle se obracejí po předmětu je znepokojujícím, 
„jejž odstrkují, rozzlobí se, nalahují a napínají, ale brzo zas ochabnou. Zarývání do země 
děje se prvním kroužkem, který tvoří pysk hořejší a slažením vláken ssvalových stane 
se tuhým, tím pak vrtá si dešťovka chodbu do země, která obyčejně má dva otvory, 
uvnitř pak je slizem jako vyzděna ; práce ta se jí daří velmi rychle, zvláště při „půdě 
-kypré nebo deštěm zvlhlé.  Chyláme-li ji, klade odpor na tělo své znamenitě velký. 
Uvidíme nyní, čím vlastně se živí, o čemž teprv v movějších očasech pěkná po- 
zorování učiněna jsou. Za časů předešlých bylo welmi poyržlivě hleděno ma červy 
zemní a tedy dešťovky obzvláště, myslilo se, že se živí pouze blátem, „a v tom jim tak 
ukřivděno, jako i na slraně druhé domněním, že by něco užíraly. Otevřeme=li trochu 
větší dešťovku, což jako u všech nižších tyorů pod vodou dělati musíme, vyřine se obláček 
bláta a vodu nám zkalí — okolnost to skoumání tak obtěžující, jako hojná krev u pi- 
javek — a nožíkem obyčejně pocílíme zrnečka písku. Ony tedy skulečně velké mmož- 
ství země pohlcují. Hoffmeister o tom praví: Země, na humus čili prst i velmi bohatá, 
ještě jim nedostačuje, ony tedy hledají zpráchnivělé látky rostlinné, a pakli těch ne- 
najdou, samy si připravují potravu, vše co naleznou do děr svých vlekouce. Každému 
známo, že stébla, péra i listy, pásky papíru, kleré zrána ma dvorech a zahradách 
v zemi vidíme trčeli, jakoby od dětí hračkou tam nasázeny byly, přes noc od deštovek 
tak zavlečeny bývají. Málokteří však snad viděli, jak slabými nástroji červík ten v stavu 
jest, věci proň tak velké zmoci, Kdo však zkusil odpor dešťovky, když ji z díry táhl, 
nepodiví se více síle zvířálka toho. Silná stébla popadají rypáčkem svým uprostřed 
fa lak rázně je přitahují, že se uprostřed přehnou a tak do díry dostanou ; široké 
péro kuří s práporem bez oblíže do díry bylo vlečeno, list malinový na špičce uchvá- 
Bcený se přetrhl. Tyto praktiky dešťovek nejdřív byly nápadné při listech vrbových, které 
pak v malých chomáčích vyvstávají; nejspíš je volí proto, že jsou ouzké. Nyní ovšem 
| si i, vysvěllujeme, kterak zahradník, jenž ráno na záhonu svém nejoutlejší rostlinky, kte- 
ještě u večer pozornost věnoval, vidí zmizelé, hned pozná práci dešťovky, která 
