348 
uchvátivši je za kořínky k sobě stahuje, a proto tedy větší jich rozmnožení v zahradě 
může skutečně dosti značnou škodu spůsobiti. 
O dýchání dešťovek nezbývá nám mnoho říci, než co právě o měchýřcích po 
obou stranách těla ležících nám známo, a že nejspíš děje se celou povrchností kůže; 
jeť ono zajisté větší než u pijavky, protože dešťovky v samé vodě dlouho vydrží, déle 
již v řidším trochu blátě. 
Citlivost je u dešťovky velmi vyvinuta, lehké otřesení sklenice zapudí ji s po- 
vrchu do skrýše; poškádlíme-li ji dřívkem, nevrle pokaždé hlavou hodí po něm, kolik- 
kráte jen -to opakujeme, aneb velmi se lekne. Vylezlo-li jich na večer po dešti mnoho, 
kroky příchozího větší část jich zapudí. Nejenom ale pro dotknutí některé části těla, 
též pro světlo jsou velmi citlivé, utíkají před ním do svých skrýší, ne sic hned na 
první okamžik, pak ale tím rychleji, a křečovitě se svíjejí, není-li jim nikam možná uplách- 
nouti. Citlivost tato je nejvíce vyvinuta na prvních kroužcích, kde jejich ovšem nedo- 
konalý mozek se nachází; jsou-li tyto ukryty, nepodaří se zkouška. O druhých smy- 
slech není nám ničeho známo; starší zpytatelé udávají, že prý po strouhané mrkvi ve- 
lice dychtí, a jestliže lato po zahradních stezkách se jim nasype, táhnou prý se po ní, 
a nemírně nažrány nemohou z místa, naproti tomu prý jim vůně vína velice je protivná, 
Tuhost života u dešťovky není malá, neb ačkoli hyne v líhu asi za minutu a jen 
ve vlhké zemi přechována zůstává na živě, může nicméně zaschnouti a svlažením zase 
obživne; mimo zem však, na suchu neb na slunci, velmi brzo pochází. Nesnáší ani velké 
teplo ani zimu, neb za dnů pěkných na půl druhého až i na čtyry střevíce pod zem se 
skryje, v zimě pak, přijde-li na mráz, též jen krátce na živě vylrvá. Nemůžeme opo- 
minouti úkaz již nahoře při dešťovce pestré připomenutý, že totiž i rozřezáním mohou 
se rozmnožiti. U některých druhů, nebyly-li na tuze mnoho kusů rozděleny, trvalo to 
jen 14 dní, u dešťovky obecné déle. "Tři dešťovky obecné byly od jednoho zpytatele 
v měsíci dubnu přeříznuty, a v prosinci jich bylo šest. Nejnověji pozorováno u někte- 
rých méně známých druhů, že samy od sebe se dělily. 
Krátce jen zmíníme se o úkonu dešťovek nejméně vyjasněném, totiž o jejich 
se rozplozování. Dešťovky jsou obojetníci (Hermaphroditae) a vzájemně se zúrodňují, 
což se děje na jaře až do června a pak na začálku zimy; v tento čas vyvine se unich 
za ústrojím plemenným kupa žlázek, vydávajících tuhý, lepkavý sliz, jenž slouží jim ku 
připevnění, když se páří (obr. 2. 40—43). Žlázky ty v onom čase naběhnou a tvoří © 
buď jako sedlo na hřbetě ležící, anebo takřka pás okolo těla, který od neznalců nej- © 
častěji za zhojenou ránu držán bývá. Vajíčka zůstanou po nějaký čas ještě mezi kůží © 
a rourou cevní, pak králce před vylezením mladých bývají do země kladeny. Jsou © 
zevnilř podobné k pijavčím. Jak dlouho mladé dešťovky potřebují k vyvinutí svému, © 
a jakého sláří vůbec mohou dosáhnouti, známo není. Ouplnou svou čilost mají jen v letě © 
a na začátku podzimku, dále pak při blížení se zimy vždy hloub do země se zarý- © 
vají, kdež konečně asi 6—8 slřevíců pod zemí skrčené a sbalené celou zimu jako 
v spánku přetrvají. , 
Užitek z nich jest aspoň u nás velmi slabý, leda že k lovení ryb na udici bývají 
hojně hledány a spůsobem všelijakým v hrncích mechem naplněných k tomu cíli pře- 
chovávány. Hlídáním můžeme si je přes měsíc udržeti. Jináč, jak jsme již nahoře vi- | 
na nich pochutnávají krtkové, myši a ježkové, pláků pak nesčíslné množství; nejen že“ 
