354 
jímavě také zpívati dovede. Pak-se počaly starat © demní svůj chléb, vyletěly si do 
polí neb do zahrady, a sháněly kde se co pro ně hodilo. 
Někdy zaletěly do tmavého houští a velmi hlučně spolu štěbetaly, jakoby nej- 
důležitější záležitosti vyjednávaly. Hovořily bez pochyby o svých domácích záležitostech, 
neboť nedlouho na to počaly snášet suché proutí a chraslíčko, a vystavěly si na borovičce 
husté, pohodlné hnízdo, proulím pilně opletené, nahoře trním přikrylé a dvěma otvory 
po stranách opatřené. Samička snesla vajíčka, a po nedlouhém trpělivém sedění slyšeli 
jsme k všeobecné radosti kvikot a piskot mladé rodiny stračí na stromě. 
Před naším domem nalézá se malá štěpnička. Zajíc a koroptev hledali v ní outo- 
čiště pro svou rodinu, myslíce snad, že v tak blízkém sousedství lidském, bezpečni bu- 
dou před vražedlnou slídností lišky neb kuny. Paní ramlice těšila se z třech mladých 
zajíčků, a koroptvička seděla na vejcích. Jednoho dne vidím z okna straku, an v vštěp- 
nici na zemi sedíc něco trhá. Jdu tam a naleznu mladého zajíčka, mrtvého a již na- 
polo roztrhaného. To mne velice mrzelo na straku, že tak krvežíznivě proli nejbližším 
sousedům si počínala. Zajíc, poznav neštěstí v rodině své, odnesl v noci ostatní dvě 
mláďata na bezpečné místo. Ale straka osvědčila nyní celou svou loupeživou povahu. 
Druhý den na to vyslídila okem ku podivu byslrým hnízdo koroptví, a než kdo 
tomu zabránili mohl, vypila vajíčka ubohé koroptvičce. To ovšem již bylo příliš! a když 
se nám brzy na to mladá kuřátka a kačátka ztráceti počínala, aniž bychom loupež tuto 
komus jinému nežli strace přičítati byli mohli: tu vzrostl hněv náš iak velice, že jsme 
uzavřeli nebezpečného loupežníka i s celou rodinou jeho vyhubiti, 
Ale ortel smrti byl snadněji pronešen než vykonán. Já převzal exekuci, © Upleul 
jsem žíněná oka a políčil je u olvoru hnízda slračiho, doufaje, že pří krmení mláďat 
staří se chytí. Když jsem se ale druhý den šel podívat na výsledek své lsti; spatřil 
jsem oka vyvlečená a jako na posměch kolem otvoru do proutí vpletená. To: tedy ne- 
šlo. Umínil jsem si nyní loupeživé straky prachem a olovemse světa sprovoditi, Vezmu 
pušku a schovav se v přiměřené dálce od hnízda do houští;čekám na příchod strak. Netr— 
valo dlouho, i slyším lehký let stromovím šustět, já se seberu a číhám s napnutou pozorností ; 
ale straka neletěla přímo na hnízdo, obletěvší je napřed několikrát z pozdálečí spatřila mne 
a s náramným křikem pospíchala pryč. Já byl prozrazen a vše čekání marné. Tu mi na- 
padla, jak jsem se domýšlel, výborná lest. „Vezmu slarý. plášť, pověsím jej nedaleko 
hnízda do houští a odejdu. Straky se točily ve výšce a obletovaly plášť napřed;z dálky 
pak vždy blíž a blíže, až konečně zpozorovaly, že lo pouhý strašák, i nevšímajíce. si ho 
déle doletovaly k hnízdu a krmily mláďata svá jako kdy jindy, „Třetí den na to, maje 
za to, že obě straky daleko odletěly, přikradl jsem se houštím a vlezl pod plášť čekaje 
s nataženým kohoulkem na příchod strak. Ačkoliv jsem si všemožnou, práci dal; vše- 
chny záhyby u pláště tak uložiti, jak před tím byly, „zpozoroval předce , chytrý plák 
okamžitě změnu na plášti, a jakoby uhodl příčinu, nepřibližoval -se k hnízdu, dokud jsem 
pod pláštěm ukryt byl. NOTKTE 
Toto marné čekání, tato vždy zklamaná lest mne velice popudily, a to tím více, 
an jsme kuřátka již ani před dům pustiti nesměli, neboť vražedlná smělost stračí rostla 
s nebezpečenstvím, které jsem jí strojil“ Já si tedy vystavěl nedaleko hnízda boudu 
z chvoje, tak hustou, že nebylo ami stračímu oku možná do ní prohlédnouli. Malý otvor, 
pouze pro hlaveň pušky, byl nechán, Z počátku vedly straky zase náramný křik a ne= 
