358 
kahan, palivem tekutina, přede vším oleje obyčejné k svítění, návzdor ceně trochu vy- 
výšené ; též oleje pryskyřičné, až by se podařilo přivésti je k úplnému spálení v kahanci, 
Netřeba vykládat šíře příčiny, proč kahan volili sluší: jest to náčiní obecné, movilé, 
snadné k přenášení, s nímž každý zacházeli, které bez nesnáze každý rozsvíliti, říditi a vy- 
hasiti umí. Neméně výborné jest vyvolení tekutin a olejův, bez toho jinak nevyhnutel- 
ných. Zahřeje-li totiž jeden kilogram (málem 2 t6) dříví, na vzduchu náležitě vysušeného, 
dokud hoří, toliko 2945 kil. vody o 49 tepla (z 0 na 1"), a 1 kilos. obyčejného plaveného 
dříví, jakož i rašeliny sotva 1500 kil. vody: tedy již 1 kilog. uhlí kamenného prostřední 
dobroty zahřeje o tolikéž 6345 kilog. vody, 1 kilog. sprostého uhlí kamenného 6000 kil. 
vody, 1 kil. oleje řepkového již 9300 kil. vody — o dobrou třetinu více nežli uhlí ka- 
menné; 4 kil. oleje pryskyřicového asi 7000 — o šeslinu více nežli uhlí. Mají tedy 
oleje, stejné objemem a tíží, znamenitou mohútnost zahřívací; nadto všude sé nalézají, 
a hoří-li náležitě, nevydávají ani kouře, ani zápachu, ani kysličníka uhlíkového. 
Ze všech kahanův nejjednodušší, poněvadž jest skoro bez mechanismu — nejpo- 
hodlnější, poněvadž připouští pálení olejův všelikterých a dle potřeby i lojův, jest kahan 
sluneční, starý to kahan římský, zdokonalený připojeným komínkem dýmomorným s dvo- 
jím průduchem. Na tomto kahanu rozhodně ustanoviti se záhodno jest, toliko malé pro- 
měny s ním díli se musejí, přiměřené rozličným úkolům, ku kterýmž ho použito bude. 
První upotřebení kahanu k topení koupelí. Vana pohyblivá s kahanem. 
Koupání se v lázních jest tak staré, jako paměti lidské. Anobrž jsou lázně, ob- 
zvláště v něklerých jižních a východních krajinách, tak důležité a nezbytné, že skoro 
všecka původní náboženství, ani mosaismu nevyjímaje, Stanovila jich užívání za přísný 
zákon a obřad; obmývání, očišťování předcházela právem nejslavnější výkony bohoslu= 
žebné, Jak u Řeků a Římanů, tak u Židů starověkých a u nynějších národů východních 
zajímá koupání důležitou slránku jejich života fysického. Od něho očekávali čistotu tě- 
lesnou, požadavek to prvního pravidla zdrávovědy a podstatnou podmínku dokonalého 
zdraví; od něho odpočinutí údům, zemdleným v stálém boji člověka s přírodou, s sebou 
$amým a s spolutvory svými. 
Pod východním nebem, tak čistým a teplým, pobízely samy proudné řeky, je- 
zera, prameny a rybníky přirozeným spůsobém ku koupání; voda vezdy a všude vlažná 
stačila vyhověti svrchovaně všem potřebám. V pásmu řeckém, již mnohem čerstvějším, 
doháněla nutnost k lázním uměle vyhřívaným. Římané prvních věkův, převelmi silní 
a otužení, neměli ku koupání jiného kupadla, nežli řečiště Tibery; avšak jejich zženilí 
potomkové nemeškali zaříditi si teplé lázně veřejné, kteréž uměním věru podivuhodným 
pořád dokonaleji a složitěji stavěli. Přísnější zákony křesťanské vypudily aneb obmezily 
velice tento choulostný přepych; zvyk lázní ale předce zachováván. V Gallii ubíral se 
lid v teplém počasí do studené koupele říční; třídy zámožné užívaly teplých lázní u la- 
zebníkův. Poznenáhla povstávaly v řekách aneb uvnitř měst u větší neb menší rozsáhlosti 
zřízené lazebny, jejichž počet stále zrůstající snižoval vstupní ceny, tak že mohly teplé 
lázně vejíti v obyčej obyvatelům městským, těm alespoň, kteří od zaměstnání svého po- 
čestně živi jsou. 
Koupele jsou znamenitě blahodárné : ony zachovávají pravidelný chod činnosti kůže; 
zamezují tak velmi obecné nemoci kožní, dodávají pleti kluzkosti a svalům pružnosti; od- 
nímají jako nějakým kouzlem zemdlení těla i duše, jsou vydatným prostředkem pro 
: 
1 
i 
