367 
znali žádných rourek vylučujících. Na vnitřní své ploše jest pravidelně rozstavenými čer- 
venými tečkami poseta, ježto z nejdrobnější žilkoviny složeny jsou (obr. 2. fig. 2. b). Tam 
k mí přiléhá blánka vlastní žloutková, která ssáním do sebe béře šťávy, vnitřní žlázovou 
šlupkou vyloučené, a je do žloutku přivádí. Zdá se, že tepny též na pokraji jizvy jsou 
nahromaděny, kde do hřebínku venosního přecházejí. Zevnitřní blána šlupky složema jest 
z obyčejného vlákniva (fibróses Gewebe), jako jiné podobné tkaniny, sklípkovatina, šlachy, 
svazy atd.; vnitřní má svou vlastní tkaninu. Jizva jest na cevy krevní nejchudší, zdá se, 
že méně neb zcela ničeho nevylučuje. Když vajíčko k dozrání se blíží, počíná v jizvě 
jakési zrušování její vnitřní látky, k čemuž snad i oustí vejcevodu jakýmsi požíváním 
a trávením něco přispívá, načež látka se rozpadává, až konečně jizva pukne a obsah 
šlupky do vejcevodu vychrlí. Podobné budovy jsou menší vajíčka až do nejmenších, 
při čemž krevnatosti šlupek vždy ubývá. 
Těmito blánami obložen jest žloutek, jenž podstatné látky vejce, toliž zárodní 
puchýřek « zárodní blánku, kromě buněk vlastně žloutkových zaujímá. Od těch již v čís. 
14. Živy obšírněji promluvíno. Zdě se jedná o to, abychom poznali jejich vznikání, vzrůst 
a stav dokonalé dospělosti. Učiníme počátek s posledním. Ve vaječníku slepice, denně 
vejce nésoucí, nachází se vždycky několik vajíček (tři neb člyry), k dozrálosti se blížících, 
z nichž jedno, dokonale zralé, pohotově jest, za nejbližší čas od vejcevodu pojato býti. Ta- 
kové již nahoře popsáno, však nebrán ohled na jeho žloulek a zárodek. Zárodek neb 
očko hledati dlužno na blízku stopky. Když ji nůžkami opatrně prořízneš a vajíčko před 
sebe na stůl položíš, aby stopka proli tváři hleděla, uzříš vedle ní plámku bělavou, okrou- 
hlou, blánou zevnější i vnitřní slabě prozírající. Když pak se křivýma nůžkama odstraní 
stopka a kousek blánky zevnější, uzříš očko ještě patrněji na rudožluté půdě běle prohle- 
dající, a však ve středku jeho uvidíš ještě jednu dokonale okrouhlou tmavou plámku, 
v průměru asi čtyrykrát ménší celého očka. "Tato od slarších přírodozpytců nazvána jest 
porus (dirka) a až do novějších časů (r. 1825) bez dalšího proskoumání to jmeno po- 
držela, ačkoliv blíže, třeba i lupou přihlédna, ani sledu nenajdeš jakéhosi otvoru, ale zdá 
se, jakobys do studánky hleděl, do nějakého moku prohlédavého, jenž vlastním v hloubce 
zastíněním tmavě vypadá, což arci podobu poru nebo jamky podává. Přesvědčenému na 
první pohled o nejsoucnosti poru bylo mi zajímavo dověděti se, co vlastně za šlupkou 
vězí, co by onu temnou plámku působilo. © Snažil jsem se vnitřní blánu šlupky tak roz- 
říznouti, aby jemné mázdřičce žloutkové škozeno nebylo; což však nikterak se nepo- 
vedlo; nejmenším dotknutím pukla mázdra žloutková pod vodou i na vzduchu, a žloutek 
i zárodek v nejvělší nelad přiveden. Po mnohonásobném namáhání se mně konečně předce 
povedlo vyskoumali věc. © Nůžkama Cowperovýma (křivýma) dobře a načisto obrav 
zevnější blánu, a npevniv vajíčko pod vodou na vosku několika tenkými špendlíky, od- 
řízl jsem rychlým řízem vršek vajíčka tam, kde pod blánkou očko prohlédalo na spůsob 
čepičky, kterou ke dnu padající zachytil jsem skelkem dutým hodinkovým ; načež dvěma 
pincelámi se mi podařilo odníti blánu šlupky, pak jemnou štětkou (vše pod vodou) od= 
straniti opatrně žloutek, načež jen mázdřička žloutková s očkem zbývala. Tímmlo spůsobem 
se mně mnohdykráte poštěstilo, sobě i jiným na okázku nahé očko odkrýti. Mázdřička 
žloutková, cele průhledná, lesklá, zplývala dole, jsouc ma vnitřní své straně pokryta 
vrstvou jednoduchou zrneček nebo buněk těsně spolu srostlých, ježto tvořily blánku 
zárodkovou, celý žloutek objímající; okolo očka pak činily buňky nahromaděné bělavý 
pahrbeček, na jehož vrcholku místečko okrouhlé průzračné, blánkou nejjemnější potažené 
