980 
Pozoroval pochod zánětu plic, jaký béře běh bez podstatné pomoci lékařské. Zkoušel 
rozličné léky, a ustanovil pro ně přiměřené formule. Zvláštní byl jeho spůsob léčení 
cholery, užívalť k tomu alkoholických dráždidel. Pozoruhodné jsou jeho pokusy o lěčení 
běsnosti, jmenovitě snažil se dokázati, že jed běsny slábne dalším přenášením. 
Důležitý úkol připadal mu co údu francouzské akademie, jíž náležel od r. 1819 
a od kteréž často volen býval do komissí zřizovaných k zodpovídání vědeckých otázek. 
Tak r. 1850 stál v čele komisse, která měla podati své zdání o elektro-fysiologických 
pokusech Dubois-Reymondových; a r. 1851. řídil práce komisse, jíž bylo uloženo vy- 
skoumati, jak dalece hodí se klíh za potravu, a vůbec vyjádriti se o spůsobu, jakým se 
děje živení, při čemž odstraněny jsou rozličné předešlé bludy. Roku 1846, když po- 
dával akademii zprávu o ramenu sfrojně zholoveném, ježto na zkoušku připiato bylo 
jednomu invalidu, který jeho pomocí netoliko veliké věci mohl chápali, nýbrž i jehlu 
zdvihnouti, líčil Magendie žalost toho invalida, majícího vrátiti svou strojnou ruku, s ta- 
kovým cilem, že akademie jednohlasně přistoupila k návrhu Aragovu, aby nešťastníku 
tomu lím ramenem učiněn byl dar. 
Při Holel Dieu účinkoval Magendie co lékař dlouho a zdárně. Nad jiné učence 
svého času vynikal zvláštním darem pozorování. 
Sepsal čelné spisy, ale hlavní dilo jeho, do mnohých jazyků přeložené, jest 
„Précis élémentair de physiologie,“ kteréžto vyšlo ponejprv r. 1816. Po delší čas vydá- 
val zvláštní časopis fysiologický (Journal physiologigue). 
Poslední léta postonával na neduh srdce, který se také stal příčinou jeho smrtí: 
Drobnosti. 
Galvanický telegraf. 
Každý zná onu nervovou síť, která teď v podobě drátů celé Rakousko, ba Evropu 
pokrývá a rychlostí myšlének zprávy od Jaderského moře k Severnímu; „od taurického 
bojiště přes průliv anglický přináší. Jest ťo síť telegrafu, jehož zřízení zajisté mnohému 
jest dosavad tajemstvím. Pokusíme se tedy, podati co možná srozumitelný výklad toho di- 
votvorného stroje, při čemž se pojednání slavného Steinheila, vynálezce jeho, držeti budeme. 
Telegraf vůbec jest nástroj, jímž se z větší vzdálenosti rozprávěti může, nežli z které 
hlas lidský donášen bývá. Spatříme-li někoho zdálí, že se ho dovolati němůžeme, kýváme 
šátkem nebo kloboukem a snažíme se znameními s ním se srozuměti. Hle, toť Již telegraf, ačkoli 
velmi nedokonalý ; neb druhý nevidí snad naše znamení, nebo vidi-li je, nerozumí jim. 
Uloha telegrafu jesť však ta, zaříditi znamení tak, aby i z veliké dálky poznána a vyroz- 
uměna býti mohla; že to však s všelikými obtížemi spojeno jest, vysvítá samo sebou. 
Již od starých věků dávaly se znameními všelijaké zprávy: ohněm -na horách zvěstoval 
se vpád nepřítele do země, později byly zařízeny věže, na nichž pohyblivá ramena všelijak 
sestavena býti mohla, aby se jimi do dálky znamení dávala, ale tyto a podobné pokusy 
byly velmi nedokonalé v porovnání s galvanickým telegrafem. A 
Stroj tento píše v úplném smyslu slova do jakýchkoli vzdáleností cokoliv chceme, 
a proto právě slove telegraf čili dalekopis. Píši-li tímto strojem n. p. v, Praze příteli 
svému do Vídně: jsem zdráv, dostane se ta zpráva v okamžení do Vídně, nebo chci-li do 
Pešti, do Terstu, do Milana, do Lvova atd. Co tedy dalekopis jest a k čemu slouží, 
poznáváme z toho; co ale galvanický dalekopis znamená, vyložím v následujícím, Spojili 
se měděný diát na jednom konci s měděnou deskou, na druhém konci pak se zinkovou 
deskou a zastrčí-li se tyto desky do vlhké země tak „daleko od sebe, pokud drát sabá, 
nabývá tím drát vlastností takřka zázračných, ačkoliv podoba jeho v ničem se nezmění. 
Vezmeme-li k. p. drát ten do mokrých rukou a roztrhneme-li jej, pocítíme v obou rukách 
