382 
náleží k nejjednodušším a nejdokonalejším a jest nyní již velmi rozšířen, tak v sevefní 
Americe, kde byl sestaven, v Němcích; v Rakouském mocnářství, ve Francii, v Rusích; ba 
i v Tureckv. 
Nedá se upříti, že telegraf i při nynějším zřízení rozličné vadý má. Přéde vším 
jest ta okolnost nepříležitá, že drát musí tak dlouhý býti jako cesta, po níž se zpráva dáti 
má, a že telegraf více nejde, když se drát na jedmém místě přetrhme, jak. se tó někdy 
bouří nebo zlými lidmi stává. Nejlépe by bylo, kdyby se drát dalekopisný do země ukryl; 
však to tak snadno nejde, neboť mnohými zkouškami se shledalo, že galvanický proud 
v zemi brzo přestane , poněvadž vlhkost země jej odvede. Má-li se fo zameziti, musí se 
drát po celé délce takovou látkou obaliti, jaká odtékání galvanmického proudu zamezuje. 
Mezi mnohými látkami, které k účelu tomu zkoušeny byly, hodila se k tomu nejlépe pry- 
skyřice, teprva od několika let v Evropě pod jmenem Gutta Percha známá. Pryskyřice 
tato pochází z Východní Indie, kde ji jistý strom výpocuje, a má tu vlastnost, že ve va- 
řící vodě změkne a hměsti se dá jako vosk, při obyčejné teplotě ale ztvrdné jako kůže. 
Drát, takovou pryskyřicí potažený a do země vložený, neztrácí nic z gálvaňického proudu. 
Ba i do moře a do řek může se položiti a dvě místa tím spůsobem nejkratší déstou spojiti. 
Nejpodivnější úkaz při telegrafování jest rychlost, jakou se znamení do míst na sta 
mil vzdálených dávati mohou. Dá-li se znamení v Terstu přes Vídeň a Prahu do Ham- 
burku, neobnáší čas k tomu potřebný áni desátý díl času mezi dvojím tepnutím žilo Až 
butde jednou drát telegrafický kolem celé země položen, proběhme galvanický proud celou 
svou dráhu dříve, nežli tepnutí žíly trvá. Jak veliký užitek z tak rychlého dopisování 
pro štát a obchod vychází, nění potřebí vykládati, 
Zajisté, telegraf náleží k nejskvělejším vynálezům našeho století, 
Lichý sameček. h 
Na břehu Vatavy blíž Písku stojí mlýn. Oba vysoko strmící břehy řeky blíž mlýna jsou 
porostlé jehličím: lesíkem „ do výšky nad mlýn se vypínajícím. V lesíku tom zeleném četné 
libuje si ptactvo, prozpěvující Hospodinu chvalozpěvy, a láskou manželskou oblaženo hnízda 
mistrně staví, mláďátka pěstuje a tvůrce je velebiti učí.. Jednomu však mézi nimi, byl to 
třasořitek bílý (Motacilla alba), nebyl letos Mílek přítelem,nedada ru pomocnice. Opuštěný, — 
tak mi vypravoval majitel tohoto mlýna pan Fiala — zarmoucen obletoval mé obydlí hlasitým 
si stýskaje pláčem, jakoby pro milenku Ikal.  Nápadným však si počínáním brzy se mi stal 
obtížným. Časně již zrána mne ze spánku probuzoval silným a nestejným na okno 
poklobáváním,.  Vstalť jsem několikráte z lůžka svého , bych. dotíravého hosta odbyl, 
Nie na plat. Sotva že jsem ulehl, již tu byl malý nepokoj zase a pokračoval tím pilněji 
ve svém poťukávání: I opakoval toto se do pokoje dobývání několikrát za den. Pamětliv 
jsa slov: „kdo tluče, tomu bude otevřino,“ otevřel jsem neodbytnému vtíravci okno, by 
po vůli do Pokoje si vlítl a se přesvědčil, zdali tam je čeho hledá. 'Třasořitek však: do 
pokoje nechtěl, ale tím důrazněji na otevřené, Ke zdi připnuté okno zobáčkem bubnoval. 
I pozoroval jsem tuto hru ptáčkovu často a pilně; domnívaje se, že jej nějaký omyl kla- 
me a na mé okno vábí; neb že by jej pouhý zvuk břinčícího okna tak dlouho těšil, po- 
chyboval jsem. Neostalo to však při pouhém klepání. Začínal on později podivně se 
čepejřiti a křídelkama třepetati, po okně nahoru dolů se klouzaje až do unavení. 
Po několika dnech přiletoval přes tu chvíli nose v zobáčku rozličné věci, jakoby na hnízdo 
si snášel, povždy při tom na okně čepejření apotřepávání opakuje. Nyní již jsem se domý- 
šlel, v čem by asi ptáčkův omyl záležel. V důmměnce své jsem byl brzy potvrzen, vida 
jej asi po třech nedělích, jak opět pilně navštěvuje okno, nikdy nemaje zobáček prázdný, 
Tu nesl mouchu, tu cvrčka, tu housenku, vždy jakoby nějaký dárek pro mladá robátka 
svá. Dárky tyto však. pokaždé na okno klobaje z úst pouštěl, nechávaje padati Je na zem, 
a se vší ochotou opět pro čerstvé odletoval. Po nějakém čaše začal opět nositi jako na hníz- 
do, a pak po okně nahoru dolů se klouzaje opět se čepejřiti a křídlama třepetati. Potom 
opakoval i přinášení pokrmů, jakoby krmil buď samičku aneb mladé, "To vše opakoval za 
letošní léto třikrát po sobě. 
Tedy i mezi ptactvem Narcissus, který do svého vlastního obrazu se zamiloval; 
neboť jen tím vysvětliti se dá počínání osiřelého samečka, že obraz svůj, jejž viděl v okně, 
pokládal býti družkon tak bolestně pohřešovanou, Pážout. 
