40 SÖÓS LAJOS 



V. Tropidiscus Stein. 

 Tropidiscus planorbis L. 



(12-15. rajz). 



Bélcsatorna. Pharynxa (12. rajz) zömök, oldalról lapított gömb- 

 alakú, előrefelé hengeresen kissé megnyúlt. Nyálmirigyei hengeresek, patkó- 

 alakúan meghajlottak, szárai egymáson fekszenek ; a nyálmirigyeket ilyen 

 alakúnak egyetlen más PZanorfois-félében sem találtam. Sajátságos alakjá- 

 nak oka abban keresendő, hogy e faj idegrendszere nagyon elül, közvetetle- 

 nül a pharynx mögött, a nyálmirigy elülső végének a magasságában fek- 

 szik, s mivel a garatideggyűrű alá, a családra jellemző módon csak a mirigy 

 hátulsó vége nyúlik be, ennek természetesen patkóalakúan meg kellett 

 hajolnia s így erre a fajra is áll az a tétel, hogy a PZanorbis-félék nyálmirigye 

 a garatideggyűrű előtt fekszik. Nyelőcsöve meglehetősen hosszú és vastag ; 

 gyomra a szokásos módon három részre különült el, elő-, közép- és utó- 

 gyomorra (13. rajz). Előgyomra közepes nagyságú s kevéssé élesen határo- 

 lódik el a majdnem gömbalakú középgyomortól, a két rész együttvéve 

 körtealakú; utógyomra hengeres és élesen elkülönül a középgyomortól is, 

 meg a középbéltől is, mely utóbbitól meglehetősen éles befűződés választja 

 el. A gyomor és a középbél határán nyílik a pylorus-függelék, valamint a 

 középbélmirigy hatalmas vezetéke is. A bélcsatorna mindjárt eredési he- 

 lyén visszahajlik a szájnyílás irányába s egyenes vonalban, tehát a nélkül, 

 hogy kanyarulatot írna le, halad a végbélnyílásig ; a közép- és végbél határa 

 külsőleg meg nem állapítható. A gyomor, valamint a bélcsatorna nagyobb 

 része teljesen fekete a borító, pigmenttel teljesen impregnált hártyától, 

 szinte olyan, mintha tentába mártották volna. A gyomortól kiindulva a 

 száj-, illetőleg a végbélnyílás felé haladva a pigment mennyisége egyre 

 csökken, a nyelőcső elülső része pedig teljesen pigmenttelen. 



Radula (14. rajz). Középsőfoga kéthegyű, valamivel kisebb a 

 mellékfogaknál, hegyei egyenlő hosszúak; mellékfogai háromhegyűek, 

 azonban külső oldalukon, rendesen mára2-iktól kezdve, apró kis járulékos 

 hegy jelenik meg; a fogak végig megtartják háromhegyűségüket, kivéve az 

 utolsó 5— 6 fogat, melyeknek éle csipkézett, míg a kijebbeső fogak éle már alig 

 fölhajlott, a legszélsők pedig egyszerű lemezalakúak. Egy-egy félsor fogainak 



\ 22 25 



a száma 28—30. A radula képlete körülbelül ez lehetne í-^- 4- — -^ h 5 — 6. 



E faj raduláját leggondosabban Dybowski ^ tanulmányozta, a kinek 



* Dybowski, W., Studien über die Zahn platten des Planorbis marginatus Drap. 

 (Sitiungsber. der Naturforscher-Gesellschaft bei der Universität Dorpat, 7. Bd., 1886, 

 p. 315, t. IL, fig. 8). 



