90 EOTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1010. 
32. Slkt. Symballophthalmus BECK. 
Vingar som hos följande släkte. 
1. S. dissimilis FALL. Glänsande svart. Bakkropp framtill 
blekgul. Antenner mörka. Ben gulhvita med mörkare tar- 
ser. Framlår förtjockade. Vingar glasklara med mörkare 
ribbor. Längd 1,5—2 mm. — Sk.—Jamtl. (6, 7). 
33. Sikt. Tachydromia MEIG. 
Små, nästan nakna arter. Antenner skenbart 2-ledade, 
vanl. kortare än hufvudet, med ändborst. Sugror kortare an 
hufvudet. Ögon hos båda könen åtskilda. Ryggsköld mått- 
ligt hvälfd. Bakkropp baktill afsmalnande. Ben måttligtlånga; 
fram- och mellanlar förtjockade, undertill vanligen med taggar. 
Analfält finnes, men 6. längsribban är vanl. vid basen, d. v. 
s. den del som baktill begränsar analfältet, otydlig; se i öfrigt 
fig. 10. 
Arterna uppehälla sig pà blad, där de snabbt springa omkring, och 
träffas stundom i stor mängd. De lefva af rof. 
Artôfversikt.! 
1. Mellanskenbenets spetstagg stor och spetsig, så lang som eller längre 
an skenbenets tjocklek (und. T. articulata och brevicornis, som genom 
sin gräpudrade ryggsköld höra till denna afdelning). 
A. Ryggsköld och skutell med svaga, gulhvita borst. 
1. Antenner helt gula. 
a. och 4. langsribborna parallella. 
Go 
g. Tarsledernas spetsar svarta. I. T. flavicornis. 
6. Tarsleder ej ringlade, endast sista leden svart. 
2. T. albicornis. 
b. 3. och 4. längsribborna ej parallella. 9. Demajor. 
. Antenner helt eller delvis svarta. 
to 
a. Antenner vid basen gula. 
y. 3. och 4. längsribborna nästan parallella. 
*, Mellanskenbenets spetstagg liten och trubbig. 
3. T. articulata. 
++  Mellanskenbenets spetstagg stor och spetsig. 
'Tachydromia coxata ZETT. (I ex. i Skane) ar förf. obekant, och har 
därför icke kunnat upptagas. Tachydroma parvicornis ZETT. ar sannolikt 
Chersodromia cursitans. 
