200 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQIO. 
Undersokningar gjordes enligt samma plan saval detta 
som föregående ar. Som rönnbären voro talrika, gingo app- 
lena nästan fria fran angrepp, hvarför uppmärksamheten huf- 
vudsakligen riktades på de förstnämnda. Rönnbären voro i 
allmänhet rätt mycket angripna af larver, hvilket var att vänta, 
eftersom år 1908 äfven var rönnbärsår, och skadedjuret äfven 
då haft tillfälle att föröka sig i hög grad. 
Enligt mitt förmenande är det egentligen blott två saker 
man kan räkna med vid försöken att hämma eller förebygga 
rönnbärsmalens härjningar, nämligen: 
1) Att genom besprutningar med schweinfurtergrönt döda 
larverna sedan de lämnat aggen och borja krypa in i frukten. 
Detta har ej ännu, savidt jag vet, försökts a appletrad och 
kan ej användas vid andra tillfallen, an da rönnbären sla fel. 
Försök med besprutningar hos rönnbären hafva ägt rum bade 
vid Entomologiska Anstalten och af byggmästaren AUG. A. 
ANDERSSON i Lindesberg, men resultatet blef ej sa godt, som 
man vantat. Att en minskning af larvantalet genom besprut- 
ningen ägde rum kunde nog konstateras, emedan döda 
larver anträffades i bären och utgångshålen blefvo färre, 
men att fere larver krupit ut för att på marken förpuppa sig 
syntes ganska påtagligt. 
2) Att minska antalet rönnar och bibehålla endast så 
många sådana, som man kan behandla medelst besprutningar, 
eller på hvilka bären kunna afplockas för att förstöras, medan 
larverna i dem äro kvar. Man har på vissa af mig besökta 
ställen tagit itu med detta arbete för att se, hvad verkan det 
kan åstadkomma, men något godt resultat däraf kan ännu ej 
uppvisas, allraminst där grannarna behålla sina rönnar kvar, 
eftersom de små fjärilarna hafva god flygförmåga. Goda hjäl- 
pare synas trastar, särskildt snöskatorna vara, da de i stora 
flockar besöka träden och snart uppäta bären helt och hållet. 
I detta fall måste man ock anse fåglarna vara mycket nyttiga. 
Man har nog föreslagit att omgräfva jorden under de träd, 
hvars frukter äro angripna, men detta kan ej betraktas annor- 
lunda än som ett sekundärt hjälpmedel. Det måste för öfrigt 
användas äfven 'under de ute i markerna växande rönnarna, 
om någon kraftigare verkan skall kunna väntas däraf, och 
detta vore nog en sak, som aldrig skulle bli genomförd. Bättre 
synes då vara att borttaga dessa rönnar. 
