TULLGREN: FROSTFJARILN. 251 
Beskrifning. Hanen mater mellan vingspetsarna 23— 
26 mm. Af de tunna och brackliga vingarna aro de framre 
gråbruna, oftast med tydliga, vågiga tvärband, de bakre lju- 
sare grå med oftast otydliga tvärband. Honan har starkt 
förkrympta, till flykt odugliga vingar, prydda med mer eller 
mindre tydliga, band- eller fläckformiga, svartaktiga teck- 
ningar. Hennes kropp är mörkgrå och blir ungefär 6 mm. 
lång. Puppan är ljust gulbrun, c:a 5 mm. lång, i bakändan 
försedd med en tuklufven tagg. Hon omslutes af en lös, 
med jordpartiklar klädd kokong. Larven når en längd af 
omkring 25 mm., är i främre ändan försedd med 3 par korta 
ben och i bakre med 2 par vårtliknande s. k. sugfötter. Vid 
gåendet krökes midtdelen af kroppen starkt uppåt. Till färgen 
är larven vanligen ljusgrön med sex smala, paralella, hvit- 
aktiga langsstrimmor. Ofta äro dessa mer eller mindre af- 
brutna eller otydliga. Hufvudet är grönt eller brunt. Ägget 
är c:a I mm. långt, till formen ovalt med ena ändan något 
afplattad. Nyss aflagdt är det ljusgrönt, men blir småningom 
brunrödt. 
Utveckling och lefnadssätt. Frostfjärilarna framkomma 
tidigast i slutet af september, i Stockholmstrakten vanligen 
först in i oktober, oftast förebådade af en eller annan frost- 
natt. I skymningen, särskildt fuktiga och relativt ljumma 
kvällar ses hanarna fladdra kring trädstammarna sökande 
efter honorna, som befinna sig på väg uppåt. Oftast visa 
sig hanarna några dagar före honorna. Efter skedd parning 
aflägger honan sina ej sällan till 2 å 300 st. uppgående ägg 
på trädens grenar och kvistar. Hon utväljer då sådana ställen 
som t. ex. knoppveck, sprickig och skroflig bark på frukt- 
sporrarna, sprickor mellan ved och bark på sådana ställen 
där kvistar afskurits o. s. v. Aggen läggas sällan i större 
samlingar, vanligen enstaka eller ett fåtal tillsammans. 
På våren, ungefär vid knoppsprickningen kläckas äggen. 
Några dagar dessförinnan öfvergår den brunröda färgen till 
mörkgrå. De små larverna tränga så omedelbart in mellan 
knoppfjällen och angripa de späda blad- och blomanlagen. 
Vanligen slår den angripna knoppen ut, hvarefter de mer 
eller mindre sargade bladen sammanbindas med spindelväfs- 
fina trådar. Tills framemot midsommar räcker larvernas ät- 
