WAHLGREN, INSEKTERNAS PALEONTOLOGI, FYLOGENI OCH SYSTEM. TTT 
slutsatser och tillämpningar af de paleontologiska undersökningarna, 
sammanställda med resultaten af de nyaste forskningarna öfver 
de recenta insekternas morfologi och anatomi. 
Såsom de äldsta kända insekterna pläga nämnas de båda i 
siluraflagringar funna Zaleoblattina Douvillez BRONGNIART och 
Protocimex siluricus MoBERG. Den förstnämnda har emellertid 
visat sig vara ett genalutskott af en — trilobit. Den andra 
»arten>, som pa sin tid omnämndes i denna tidskrift (arg. 13, 
sid. 208), är för oss af större intresse, enär den är grundad pa 
en 1 Skånes undersilur funnen bildning, som på grund af några 
entomologers (bl. a. THomsons och O. M. REUTERS) auktoritet 
blifvit ansedd som en hemiptervinge. Artens upphofsman har 
emellertid själf förklarat sig icke obenägen att anse det hela som 
en »lusus natura», och denna förmodan har HANDLIRSCH, som haft 
typen till undersökning, bekräftat. Och därmed äro alltså de 
siluriska insekterna expedierade — tills vidare atminstone.! 
Äfven de devoniska insekterna måste såsom sådana strykas, 
sedan det visat sig, att de aflagringar (Little River group i New 
Brunswig), där de äro funna, icke äro af devonisk alder utan 
tillhöra den öfverkarboniska serien. 
Också de i undre karbonlager (kulm) funna s. k. skalbaggarna 
måste afföras från de fossila insekternas lista. Enligt H. äro de icke 
ens arthropod- ännu mindre insektlämningar. De första säkra insekt- 
lämningarna datera sig alltså från senare delen af stenkolsperioden. 
De äro funnai västra Europa och östra Nordamerika i öfverkarbo- 
niska sötvattensaflagringar bildade i sumpmarker och träskskogar. 
De tidigast uppträdande arterna tillhöra alla ordningen Paleodicty- 
optera. Dessa voro ytterst ursprungliga former med enkla anten- 
ner, bitande mundelar, likformiga mellankroppsleder och bredt 
vidfästad bakkropp med tio likformiga segment och äfven det 
elfte någorlunda väl bibehållet och försedt med flerledade cerci. 
Alla benparen voro likformade och försedda med fåledade tarser. 
En del af bakkroppslederna buro benrudiment och i vissa fall 
trakégälliknande utskott. De båda vingparen voro hvarandra lika 
med synnerligen ursprunglig ribbförgrening, utan ribbsamman- 
smältningar eller ribbreduktioner, utan vingmärke eller nodus; 
de voro bredt vidfästade mellankroppen, endast rörliga i vertikal 
riktning och kunde icke hopveckas eller läggas bakåt öfver bak- 
kroppen. Äfven prothorax var försedd med tydliga vingliknande 
bihang. De voro heterometabala (ofullständig förvandling), och 
vingarna, redan i larvanlagen horisontellt utstående, utvecklades 
småningom. Öfver hufvud taget öfverensstämma palæodictyopte- 
rerna sa nära med en hypotetisk »Protentomon», som verklig- 
! Hur det förhåller sig med det i NATHorsT, Jordens historia, Tillägg 
och rättelser s. 1097 omnämnda fyndet pa Gottland är ref. obekant. 
