39 



Bydliště: listnaté, vlhhé lesy, zahrady, louicy a výminečně též lesy je- 

 hličnaté. 



Jako naleziště zaznamenána místa tato: Karlovy Vary (Lehm.), Krkonoše 

 a_ Jizerské hory (Reinh.), Vrchlabí, Sv. Petr (Cyp.) Č. Lípa (Schm.), Ostroměř 

 (Šand.), les Chlum, Králíky a Zechovice u N. Bydžova (Kl ), St Boleslav (Jand.), 

 Brandýs n. O., Praha (SI), Kouřim (Ben,), N. Huť u Berouna (Šedý), Písek (Duda), 

 Breznice, Rožmitál, Vltavotýn, Koloděje (Var.), Sušice (P. Kub.); výše na Šu- 

 mavě schází; Kádov (Svob.), Slapy (Reisn.), Med. ík u Davle (Bb. a Bl.), Závisí, 

 Jelení příkopy v Praze, N. Strašecí (Bb), přehojně v Křivoklátských lesích, Lib- 

 cany blíže Král. Hradce (Košf. . 



Z odrůd barevných byly u nás nalezeny : 



For?na marginata Moq. Tand., která má černohnědý hřbet 

 a pomerančovou obrubu chodidla. 



Jest známa od Zuckmantlu v severních Cechách (1,1.) a Zampachu na Sá- 

 zavě (Malý). 



Forma maura Held ; černá odrůda s chodidlem uprostřed bílým, 

 na krajích šedým. 



Dosud jest povědomá jen od Karlových Varů (Boettger). 



Odrůda prosté černá bývala dříve pokládána za samostatný druh: Arion 

 a t e r L. a forma rudá za A r i o n rufus L Prvá byla nalezena v Cechách 

 u Písku (Duda), Ostroměře (Sand ), v lese -Žlábky" u Jilemnice (Vejn.), druhá ve 

 Strahovské zahradě v Praze, Jarovském údolí u Vraného (Babor) a v Křivoklát- 

 ských lesích (Košť.). Také mladé kusy posuzovány za druhy, ku př. Arion m e- 

 lanocephalus Faur. a Arion albus Fér. Seibert však pěstováním se 

 přesvědčil, že to nejsou než mladé kusy ode druhu našeho 



Plzák lesní požívá zeliny a houby a najde se často pod kloboukem těchto. 

 Schází někde na velikých prostorách, ale na svých nalezištích bývá hojný. Mláďata 

 prezimují a stávají se v květnu schopnými ku rozmnožování; dorůstají pak v čer- 

 venci a brzy po té hynou, tak že potom dospělých kusů najíti nelze (Simroth.). 



Plzák lesní jest rozšířen málem po celé Evropě. 



5. Arion hortensis Fér. — Plzák zahradní. 



Vesmír XVII. str. 44, obr. i3, f. 10. 



Živočich skoro válcovitý, v klidu rozpleštělý, nahoře za- 

 oblený, na předku poněkud súžený, na zadním konci náhle stenčený 

 a zaokrouhlený; štít jest tvaru elipsovitého, na povrchu jemně zrnitý 

 s otvorem dýchacím okrouhlým, bíle obroubeným a to před pro- 

 středkem pravého kraje; tykadla ke konci sotva stenčená jsou 4, ma- 

 kadla i mm. dlouhá; hrboulky kůže hřbetní poloválcovité, na obou 

 koncích zašpičatělé, na bocích těla hrubší než na hořejšku, a také 

 v pravidelnější řady sestavené než na hřbetě; bledá obruba nohy ne- 

 rozšiřuje se valně ku zadku; mladé 

 kusy mají před koncem hřbetu slabý, 



barevně nevyznačený hřeben, kterýž ř-^- ^ ' -vv,^' 



ve stáří dokonce zaniká; barva těla 



jest šedá až černošedá, na hřbetě obr. ě. 3.^. Arion hortensis Fér. 

 i štítu často šedě hnědá, k dolejšku 



na bocích světlejší a podél boků i na štítu táhne se po každé straně 

 temný, na dolním kraji svém rozplynulý pruh, tak že 

 boky zůstávají šedé až po obrubu chodidla; hlava, tykadla a makadla 

 jsou červená; šedobílé chodidlo vylučuje sliz žlutý; čelisť jest 10 — 15 

 žebírky, jež přes přední okraj jakožto drobné vroubky vynikají, se- 



