postavíme; snadno pak bude udati, která lastura jest pravá a která 

 jest levá. 



Na lasturách našich mlžů možno málo rozeznati. Okraje se na- 

 zývají dle rozhledu právě vyloženého: horní, dolní, přední a zadní. 

 Strany jsou ovšem dvě: vnější zbarvená, pokožkou potažená a vnitrní, 

 po většině perleťového lesku. Ta Čásť vnější stranv, kde jest lastura 

 nejvypouklejší, nazývá se vrcholem a bývá velmi Často rozežrána neb 

 aspoň pokožky zbavena, tak že vystupuje na jevo vápenitá, bílá vrstva 

 lasturv. Na samém vrcholu nacházejí se často vlnité nebo bradavičné 

 hrbolky. Po celém zevnitřním povrchu bývají Čáry -s okraji rovno- 

 běžné, což jsou meze periodického přirůstání lastur. Na vnitřní straně 

 misek jest při horním okraji obvčejně zařízení, abv se jedna lastura 

 nemohla vedle druhé posouvati, a to se Jmenuje zámkem. Jsou to 

 zubovité hrbolce, které do sebe zasahují tak jako zuby koleček (zuby 

 hlavní) nebo také dlouhé lištny, které podobně působí (zuby vedlejší). 

 U některých mlžů zámku není (Anodonta). 



Kromě toho nacházejí se okrouhlé, mělké prohlubinky, kde bylv 

 svaly zavírací přirostly; jeden jest při předku, druhý při zadku. Při 

 nich pak bývají ještě patrný drobnější stopy svalů nožních; to všecko 

 jmenujeme vtisky svalovými. Také možno Často viděti vtlačenou čáru 

 od vtisku předního svalu zavíracího k zadnímu obloukem rovnoběžně 

 se spodním okrajem se táhnoucí, toť otisk kraje plášťového. Před 

 vrcholy i za nimi jsou lastury na zevnitřní straně poněkud vpadly a 

 od boků v těch místech tupou hranou odděleny. Takové pole před 

 vrcholy slově štítek a za nimi jest štít. Dle celkového rázu jsou la- 

 stury u našich mlžů vejČity, až podlouhle vejčitv nebo zaokrouhleny. 

 Někdy bývá předek kratší než zadek (Unio), jindy jest to naopak 

 (Pisidium) a v obou případech jsou pak lastury nestejnostranné, je-li 

 předek asi roven zadku, jsou stejnostranné (Sphaerium). Podle příč- 

 ného průměru jsou lasturv více nebo méně nadmnty. 



Důležito jest pro správné rozeznání a posouzení druhův, aby se 

 dobře poznalo, kdy jest skořápka dorostlá a kdy jest nehotová. Je-li 

 ústí ohrnuto, zuby a záhyby opatřeno, bvvá skořápka dorostlá. U ně- 

 kterých druhů však nikdy není takového kriteria a tu si musíme 

 získati mnoho kusův i v různých dobách ročních na tomtéž místě 

 sbíraných a zkušenosť nás potom pouČí, který kus jest dorostlý a který 

 nikoli. Malý počet závitkův a slabé obústí prozrazují, že ten kus není 

 dospělý. U mlžů velikých posoudíme stáří p>říbližně podle brázdiček 

 na povrchu, jež oddělují asi roční přírůstkv. Dokud není 8—10 fo- 

 kovvch přírůstků, jest mlž mladv, nehotovv Při posuzování dospělosti 

 mlžů z čeledi hrachovek nezbvvá než nasbírati jich na určitém na- 

 lezišti větší množství, nejraději až v pozdním létě, a srovnáváním na- 

 učiti se znáti, které kusy za dorostlé považovati slušno. Začátečníkům 

 nemohu nic důtklivěji doporučiti, než aby neobmeškali k vůli bez- 

 pečnému poučení vstoupiti v korrespondenci se zkušenými odborníky, 

 což těmto nejen nebývá obtížno, nvbrž za ponechání konchvlií pro 

 jich vlastní poučení příjem no 



