(Patula rotundata); je-li pištěl úzká, asi jako by jehlou propíchnuta 

 byla, říká se, že jest skořápka provrtána (Hyalinia glabra.); zarůstá-li 

 ohrnutým obústím, tak že jen úzká štěrbina zbývá, pak jest skořápka 

 zjizvena (Buliminus montanus.) Někdy bývá skořápka, dokud není do- 

 rostlá, pištěli opatřena, ale když jest dohotovena, není píštěle znáti 

 nijak, jest zalepena a tehdy říkáme, že jest zakrytě píštělita nebo za- 

 krytě provrtána (Helix hortensis) ; také může bvti skořápka polokrytě 

 pištělitá nebo polokrvtě provrtána. Ale pištěl mňže i naprosto schá- 

 zeti tak, že ji ani na nedorostlc skořápce nebylo, a taková skořápka 

 nazývá se celistvou (Hyalinia diaphana."! 



Ústi dostává podle všeobecného tvaru svého různá jména, jejichž 

 význam snadno uhodnouti lze; tak se rozeznává ústi okrouhlé (Val- 

 vata cristata), vejčité (Succinea putris), polokruhovité nebo polovejČité 

 (Pupa muscorum) příčně vejčité (Vitrina elongataj široce měsičité (Helix 

 ťruticum), poloměsíčité (Hyalinia cellaria), šípovité (Planorbis compla- 

 natus). hruškovité (Clausilia biplicata), chobotnaté (Helix holoserica) 

 atd. Pak zase může býti ústi přímé, kdvž osy ústí a skořápky jsou 

 asi rovnoběžný (Paludina contecta), když však tvoři spolu zřetelnv 

 úhel, jest ústí šikmé (Helix faustina). Je-li ústí na pravé straně cívky, 

 jest skořápka na právo, v opačném poměru jest na levo točena. 



Obústi má hlavně dvě strany : jedna jest v těch místech, kde 

 se nacházivá cívka a jmenuje se krajem cívkovým, druhá jest naproti 

 a jmenuje se krajem vnějším ; jeden kraj pak přechází ve druhý na 

 straně dolní. S vrchní strany bvvá ústi omezeno dolejškem začátku po- 

 sledního závitku, a to místo nazýváme patrem. Obústi, a to hlavně 

 platí o vnějším kraji, může býti ohrnuto, když se ven z ústi vyvrací, 

 jinak jest přímé; v obojím případě může býti stlustlé nebo ostré. 

 Často bývá obústi před nejkrajnější obrubou vyloženo tlustým, mo- 

 zolovitým pruhem, jemuž se dostalo jména pysk, a jest pak pyskaté; 

 je-li pysk nápadně vyvýšen, tu jest obústi prahovitě pvskaté (Helix 

 hispida.) Nemohu zamlčeti, že některým druhům vytvořuje se pysk, 

 před každým delším přerušením stavby skořápkové, jakž to nápadno 

 jest na př, u Zonites verticillus, Helix arbustorum, Limnaea stagnalis 

 a peregra. Roční přírůstky to však nikterak značiti nemusí, neboť se 

 tvoření pyskových stlustlin opakuje někdy hustě za sebou a to nejen 

 před ukončením stavby skořápkové, kdy už jen malé partie posledního 

 závitku narůstají, a čímž hustší ukládání pvsků jest vvsvětlitelno. 

 nýbrž i na mladších částech skořápkových se takový úkaz pozoruje. 

 Pravda ovšem jest, že roční přírůstky se obvČejně před tenkým krajem 

 poněkud opodál pyskem sesilují. Někteří konchyliologové (jako na př. 

 Hazay) mají za to, že pyskem před ukončením skořápky nasazeným 

 se vyznačuje roČní období vzrůstu a snaží se z toho odvoditi i délku 

 trvání života; tak prý žije Helix pomatia 6 — 8 let. Dle pozorování 

 mého jest to pochybno; doba života dá se zajisté odchováváním jedno- 

 tniků na příhodném místě, třebas v terrariu, zjistiti. 



U mnohých druhů nacházejí se na obústi vyniklé hrbolkv, tak 

 zv. zuby, nebo jsou ty hrbolky dlouhaté, svou délkou do vnitř ústi 

 směřující, a tomu říkáme záhyby, někdy také desky; není-li nijakých 

 vyniklin v ústí, říká se^ že jest obústi jednoduché. Obústi může míti 



