doucno také hned osaniotiti a trvalv praeparát zhotoviti. Takové 

 praeparátv trvalé, upravené v kanadském balsámu, bývají příliš prů- 

 hledný, do glvcerinu se zase obtížně zavírají a jest tedy nejvíce hodno 

 doporučení, aby se k uzavírání praeparátů pásek jazvkovvch užívalo 

 glycerinové gelatiny. Na čistě omvté a hlavně veškerého povlaku tu- 

 kového zbavené sklíčko objektové položí se malý kousek té hmoty, 

 rozehřeje nad lihovým kahanem, aby hned na ni byla položena radula, 

 jež se přikrvje sklíčkem krycím a zase nad kahanem se ohřívá, až se 

 gelatina pod sklíčkem sama rozteče. Po chvíli se pak kraje sklíčka 

 potrou lakem asfaltovým, aby sklíčko snad neodpadlo, i aby se za- 

 mezilo veškeré vypařování. Tak jest pak možno kdykoliv porovnati 

 radulv různvch druhíj. Jest radno poříditi si stálé praeparátv i čelistí 

 a šípů vápennvch od hlemýžďů, což bývá s velikvm prospěchem. Sípv 

 se musejí vkládati do tlusté vrstvy gdatinv. abv je sklíčko krvcí ne- 

 rozmáčklo. 



Živočich mlžů poskvtuje pro náš účel velmi málo známek, a proto 

 zmíníme se o něm jenom povrchně. Celé zvíře vězí ve bláně, která 

 jest k miskám čili lasturám přirostlá a tyto ze sebe wtvořuje. i na- 

 zýváme ji pláštěm. Plášť bývá málem kolkolem na břišní straně roz- 

 dělen na pravé a levé křídlo a jest v zadu na kousek těsně přichýlen 

 a pak zase rozchlípen. Na rozchlipce bývají podlouhlé bradavičkv 

 (Unio). Jindy bývá plášť i na břišní straně srostlý a zůstává jen roz- 

 chlipka pro nohu; v zadu pak prodlužuje se ve dvě trubiČkv (siphonv 

 u Sphaerium a Pisidium). Pod pláštěm jsou umístěny listovité žábry 

 po dvou na každé straně těla. Dolní čásť těla může se mezi miskami 

 ven vychlípiti a slouží za chodidlo. Živočich je s miskami spojen ně- 

 kolika svaly, z nichž pro nás mají důležitosť hlavně dva tlusté ná- 

 padné: přední, jenž jest před vrcholy misek a zadní, jenž se za nimi 

 nalézá. Oba slouží k zavírání misek; prořízneme-li je nožem, zůstá- 

 vají lastury otevřeny. Tyto svalv se drží drsnějších, přiokrouhlených 

 a poněkud prohloubených míst na miskách (vtiskv svalové). 



2. O skořápkách a lasturách. 



Kdvž se plž z vajíčka vylíhne, má už začátek skořápky (má-H 

 jakou míti), což se nazývá skořápkou embryonální. Při postupném 

 vzrůstu živočicha zvětšuje se skořápka přitvořováním nových částí, 

 až nabude konečných rozměrů. Živočich pak se z ní vysouvá otvorem 

 konečným, který slově ústím, jehož okrají dostalo jméno obústí 

 Skořápku stavíme k sobě tak. abv ústí bylo obráceno k nám a nej- 

 starší čásť skořápky abv bvla nahoře; z toho snadno poznati horní 

 a dolní, pravou a levou stranu. Horní konec nazývá se vrchol. 

 Dolní strana bývá často vedle ústí derou k vrcholu směřující opatřena, 

 jíž dali jméno pištěl. Celá skořápka jest jako trubice několikráte 

 spirálně vinuta kolem jisté přímky, tak zvané osy; tato může býti 

 hmotná a sluje cívkou, nebo při skořápkách, jež pištěl mají, jest 

 pouze myšlená a i tu pak jmenujeme tu čásť závitku. která při pištěli 

 v ústí leží, cívkou. Někdy není skořápka nijak vinuta, podobá se misce 



