1 <)() 



bezeskofepatí. Skofápk}^ samy jsou však u každého druhu vchce charak- 

 teristické. Pro sbírku raají se vyhledati kusy bezvadné, dospělé, není-li 

 však jinak možno, spokojme se zatím i se skořápkami třebas vymře- 

 lými, ba i zvětralými, jež si později budeme snad moci vvméniti za 

 pěknější z téhož místa. Lepší jest něco porouchaného míti za doklad 

 než nic. K dorostlým kusům uložme si také nějaký nedorostlv, což 

 bývá s velikou výhodou. 



Poněvadž skořápky po odúmrtí živočichů v přírodě brzy pod- 

 léhají zvětrání, a barvy, lesku, šupinek a chloupků, jimiž snad porostly 

 bvly, pozbývají, tož musí býti hlavní péčí, aby se sbíraly dle mož- 

 nosti kusy živé a pro sbírku se upravily, neboť jen takové dají pravé 

 ponětí o vzezření určitého druhu. Leč i zvětralé kusy budtež pozoro- 

 vány, aby se nabylo zkušenosti, co by i takové ihned dle druhu roze- 

 znávány byly, anoť se často stává, že povalující se skořápky zvětralé, 

 ano i pouhé úlomkv přítomnost některého druhu měkkýšů prozradí. 



Z velikých skořápek odstraní se tělo, když živočicha uvaříme 

 ii jehlou pak vyvineme, menší druhy však jednoduše v líhu usmrtíme 

 a necháme na vzdušném místě zaschnouti. U mlžů větších se tělo 

 vykrojí a vyvrhne ; u menších lze je odstraniti vařením nebo se nechá 

 jak u drobných plžů zaschnouti. Aby se lastury od sebe neodlomily, 

 ovinou se zavřené vláknem a nechají se tak, až svaz utuhne. Některé 

 kusy však nechají se otevřené, aby bvlo -"iděti vnitřní stranu lastur. 

 Druhy břichonožců, jež mají trvalé víčko, uschovají se i s ním, 

 když se od těla horkou vodou odpaří a pak na ústí bavlnou ucpané 

 přilepí. Poněvadž mnozí měkkýšové bývají pošpiněni, musejí se sko- 

 řápky kartáčkem umyti, aby byly úhledný. Druhy, které mají na po- 

 vrchu chloupky nebo Šupinky, mýti nelze, neboť by se dotyčná velmi 

 charakteristická známka tím ztratila. 



U každého druhu musí ve sbírce udáno býti jméno, naleziště 

 a snad také okolnosti, v nichž nalezeny bvlv. Především však budiž 

 dbáno toho, aby nasbírané věci přesně dle nalezišť rozděleny byly. 

 .Iméno si totiž možno vzpomenouti leckdy, naleziště snad málokdy 

 nebo nikdy. Kdo chceš krajinu svou vědecky prozkoumati, ukládej 

 do sbírky druh týž ze všech míst, poněvadž přirovnáváním snad po- 

 zději poznáš, jak velice různí se kusy z rozličných nalezišť, a co dnes 

 dle dosavadních zkušeností máš za to či ono, naučíš se později po- 

 kládati třebas za cosi jiného. Také se tak dojde k snadnějšímu po- 

 znání odrůd. Jak si ostatně sbírku zaříditi, o tom nesnadno mluviti 

 jest; každý to učiní dle svých poměrů. Dobře se k tomu hodí ška- 

 tulky, jaké bývají v lékárnách na prášky, dajíť se pohodlně stavěti 

 vedle sebe a zaujímají málo místa i jsou nyní velmi laciný (loo kusů 

 asi za zl. i'6o); někteří užívají pouzder jako na minerály, ale k tomu 

 je potřebí mnoho místa, i má prach větší přístup. Malé a malinké 

 věci dávají se kromě toho do trubek skleněných, jež se pilníkem na- 

 říznou a nalámou a pak na obou koncích bavlnou ucpou. Lze je 

 i hotové koupiti. 



Pozorovati živé měkkýše jest možno v přírodě i doma. Snadno 

 se to doma stane, zavřeme-li je do sklenic, do nichž přiložíme 



