56 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQ 1 6. 



och tallmyr). Det blev genom några väldiga diken uttorkat, men 

 har allt fortfarande bibehållit naturen av en mycket sank äng, 

 som på senhösten blir översvämmad och förändrad till en liten 

 sjö. Denna lokal har jag under omkring 5 decennier nästan 

 varje höst och vår besökt. Den har då varit en av de rikaste 

 exkursionsplatserna här i trakten. I början utgjordes vegetatio- 

 nen huvudsakligen av Equisetuni ßiiriatile, småningom uppträdde 

 C(a!;r.r-arter, särskilt C. vesicaria, i rik mängd. Längs dikena och 

 i kanterna började också videbuskar uppträda och småningom 

 utbreda sig. Huvuddelen var dock täckt av vattendränkt Sphag- 

 num med inströdd Coi/ianii/i palustre och andra vanliga kärrväx- 

 ter. Nu har på senaste åren Aira ccespitosa börjat taga över- 

 handen på flera ställen vid stränderna. Och vilken skillnad fin- 

 nes ej mellan insektfaunan då och nu! Tvänne arter funnos då 

 årligen mycket allmänt, Corticaria longicornis och Epurœa palus- 

 tris. Stundom funnos även (ett år i stor mängd) Boreaphilus 

 Heuningiauus och Bembidium coutaiiiinatuiH, vilka nu nästan spår- 

 löst försvunnit. Nu finnes i ofantlig mängd överallt på kärret 

 Pyc/ioglvpta lurida, vilken saknades de två första decennierna på 

 platsen men fanns några kilometer därifrån, nära Vanda å. En 

 annan staphylinid, som man numera årligen kan finna här mer 

 eller mindre talrikt, är Colodera riparia. Vissa arter hava fort- 

 farande varit allmänna och småningom blivit allt talrikare, t. e.\. 

 Stenus proditor, nitens samt de överallt allmänna St. fuscipes och 

 carbonarius samt framför allt Pccderus riparius. Detta gäller nu 

 om alldeles tydligen i ögonen fallande förändringar. Om säll- 

 syntare arter är det ej lätt att påvisa förändringar, ty flera äro 

 ju så beroende av klimatiska förhållanden. 



En trakts insektfauna behöver studeras bra många år a 

 rad, innan man något så när lärt känna densamma även i av- 

 seende på en enda insektordning, åt vilken man så gott som 

 uteslutande ägnat uppmärksamhet. Några arter kunna all- 

 deles oförmodat uppträda i mängd, där man aldrig sett dem, och 

 många förbliva okända, emedan man ej förstått att upj^söka dem. 

 — Otaliga exempel på vartdera fallet kunna anföras. För några 

 år sedan påträff"ades här vid Helsingfors på en lokal, där jag un- 

 der lång tid varit van att sälla efter skalbaggar, i riklig mängd 

 en ny art, som jag kallat Epurœa x-rubru//i (förmodligen den- 

 samma, som A. Jansson i Ent. '1'idskr. kallat A', obsoleta v. x- 

 nigrum J. Sahlbg.). — Efter skogseldar infinna sig några arter 

 mycket snabbt på de sotbrända stammarna och föröka sig has- 

 tigt, t. ex. Dinoderus eller rättare Stephanopachys substriatus och 

 elongatus, Eœmophloeus muticus och Flatynus ^-punctatus. — Av 

 skalbaggar, som undgått uppmärksamheten, emedan man ej för- 

 stått att söka dem, vill jag ock nämna ett par exempel. I Karis- 

 lojo har jag med min son samlat i ungefär 30 år och flitigt be- 

 sökt en lokal. Karkali udde, där vi bl. a. också funnit exemplar 



