En lömsk fiende till vår vän nyckelpigan. 



Av 

 Alb. Tullgren. 



en gammalt betrakta vi nyckelpigorna, i all 

 synnerhet de stora, sjuprickiga, som våra 

 mest hängivna kamrater i kampen mot väx- 

 ternas plågoandar — bladlössen. Varhelst 

 vi finna en större bladluskoloni, träffa vi 

 också för det mesta nyckelpigor eller deras 

 larver i färd med att kalasa på lössen. Och 

 vi glädja oss åt deras rovgiriga fråsseri, som gör oss så goda 

 tjänster. 



Om alltså nyckelpigorna äro väldiga rövare, låt vara 

 specialiserade pä till synes värnlösa småkryp, bladlöss, blad- 

 loppor och sköldlöss, så hindrar ej detta, att de bland andra 

 insektvärldens pygméer äga åtskilliga fiender, som angripa och 

 betvinga dem. Lyckligtvis äro dessa dock få och sällsynta, 

 varför de säkerligen ej i stort kunna utöva något inflytande 

 på nyckelpigornas frekvens. 



Bland nyckelpigornas fiender är det särskilt en, som i 

 flera avseenden är rätt märklig. Den torde därför kunna 

 påräkna ett visst intresse. Känd är den ju förut, men fä 

 torde ha haft tillfälle stifta bekantskap med densamma. 



En av dagarna omkring midsommar i fjol gick jag och 

 spanade efter något av intresse på en av backarna i Haga- 

 parken. Vegetationen var mager på marken under tallarna. 

 Men det fanns rikligt med hieracier, som intresserade mig, 

 emedan de voro angripna av en bladlusart. Här och var 



