136 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I916. 



parasitbi, glatt och svagt metallglänsande med brunfläckade, 

 klara vingar; slutligen en blågrön guldstekel {Chrysis Gcn- 

 bcrgi)^ som tämligen säkert snyltar hos getingen, men kanske 

 också hos Centris, ty guldsteklarna äro ofta mångsidiga i va- 

 let av värdar. 



En särskilt för entomologen odräglig snyltgäst i alla 

 varma klimat, således även i Amazonas, är den lilla röd- 

 myran Mononioruim pharaonis. Den träffas såväl i staden 

 som på landet, men aldrig utanför människoboningar. Ge- 

 nom sin litenhet och smalhet tränger denna myra in överallt 

 och angriper vad ätbart den finner. Entomologens torkade 

 insekter äro snart en samling avskräde, om de ej skyddas av 

 naftalin eller förvaras i verkligt täta bleckburkar — då de å 

 andra sidan måste vara väl torkade för att undgå mögel. 

 Myran har till den grad blivit parasit, att den ej längre byg- 

 ger några bon, utan uppföder sin avkomma i första bästa 

 skyddade vrå, t. ex. en tillsluten ask, mellan kläder i en kof- 

 fert, ja till och med ertappats i en pistolpipa i en resväska. 

 Jämte Monotnorijiui är en svart, dubbelt så stor formicid 

 mycket vanlig i husen i Manaos. Till utseendet liknar den 

 vår Formica fusca, men rör sig ännu livligare än denna. Upp- 

 skrämda fördubbla dessa myror sin livlighet på ett egendom- 

 ligt, oregelbundet sätt, som hade de i en hast förlorat för- 

 ståndet. Att detta under vanliga förhållanden är gott, 

 synes emellertid, dä flera tillsammans släpa iväg ett tyngre 

 föremål, ty då draga alla i rätt riktning utan de onödiga krok- 

 vägar man ser vid våra myrors transporter. 



När solen gått ned, framkomma de stora, svartbruna kac- 

 kerlackorna, »barätas» {Periplaneta) och börja sitt gnagande 

 på alla torra, organiska ämnen. Att få tag i dem är ej så 

 lätt, ty de äro lika goda snabblöpare som de små, lyckligt- 

 vis sällsyntare arterna här hemma. På dagen finner man ej 

 sällan deras om en brun böna erinrande äggkapslar, som i 

 två rader innesluta 15 — 16 ägg var; kapslarne sitta fastklist- 

 rade här och där i rummens vråar. Till all lycka ha kac- 

 kerlackorna inomhus ett par fiender av sin egen klass, som 

 ej låta dem bli alltför talrika. Först och främst en impone- 

 rande, gråbrunspräcklig spindel (lycosid.?), vars storlek fram- 

 går av att den med benen omfattar en yta på 7 — 8 cm. tvärs- 



