roman: entomologiska naturförhållanden. 137 



över och att dess plattade äggsäckar mäta nära 2 cm. i dia- 

 meter; denna livnär sig av kackerJackorna själva och betrak- 

 tas därför som vän i huset, där den sitter pä väggarna utan 

 att någonsin besvära människor. Mot äggkapslarna däremot 

 riktar sig en besynnerligt korthuggen, svart parasitstekel med 

 långa bakben, men ytterst liten bakkropp, Evania appcndi- 

 gaster, som jämte kackerlackan följt människan i alla varmare 

 länder ända upp till Mellaneuropa. På lantgårdarna upp- 

 täcker man emellanåt en ljusare brun, bred kackerlacka av 

 en halv gång större längd än den vanliga. Ser man blott en 

 hastig skymt av den, kan den gott tagas för en liten råtta. 

 Infödingarna äro vana vid alla dessa inhyseshjon och finna 

 deras närvaro tillhöra naturens ordning, men främlingen torde 

 nog häpna i början. Med eller mot sin vilja finner han sig 

 dock snart däri och har på det hela taget föga olägenhet av 

 hela menageriet med undantag av myrorna, som åtminstone 

 entomologen alltid måste ha i minnet. De i flertalet tropiska 

 länder så fördärvliga termiterna göra i Amazonas' skogsland 

 föga skada i boningshusen, troligen emedan de i skogen ha 

 så rik tillgång på mjukt, fuktigt trä, att de ej mera rå på det 

 torra och hårda, som står skyddat för regn. 



Till inomhusfaunan kan räknas även myggen, om den 

 också i allmänhet utvecklas utanför de fyra väggarna. I Ama- 

 zonlandet användes aldrig namnet »mosquito», som ju annars 

 är vedertaget för tropiska myggor, utan »carapanä», lånat 

 liksom en massa andra benämningar från »lingua gerål», det 

 särskilt förr längs de större floderna brukade indianska sam- 

 färdselspråket. Som myggen i allmänhet finns året om, ger 

 den ett lika användbart nödfallsämne för konversation som 

 väderleken, fastän den kanske mera inbjuder till personlig- 

 heter. Dess egentliga blomstringstid på landsbygden infaller 

 medan vattnet sjunker i floderna under mitten av torrtiden 

 och lämnar efter sig talrika dypölar, som före sitt uttorkande 

 hinna producera betydliga kvantiteter av de små odjuren Ar- 

 terna och till stor del även släktena äro väl helt andra än 

 våra, men uppträdandet är ungefär detsamma, blott att vär- 

 men åstadkommer en större livlighet liksom hos nästan alla 

 insekter. Som bekant överföra myggorna den fruktade mala- 

 rian, men detta är ej fallet överallt, utan blott på vissa, van- 



