roman: entomologiska naturförhållanden. 20I 



naturvän stöter på ett eller annat av dem var gång han är 

 ute. Mindre eleganta än det klassiska sydamerikanska exem- 

 plet, //r//tw/wj.--fjärilarna och deras efterhärmare, men lika 

 utpräglade äro åtskilliga skinnbaggar av reduviidernas rovgiriga, 

 men sävliga familj. Där de sitta pä undervegetationens blad, 

 äro de i form och färgteckning förvillande lika än Trigona- 

 bin, än de i tropikskogarna allmänna parasitsteklarna med 

 färgade vingar. Fördelen av denna imitation torde väl vara, 

 att de tröga skinnbaggarna oaktat sin exponerade plats pä 

 bladen lämnas i fred av de kringsnokande myrorna, som miss- 

 taga dem för snabba, alltid flygfärdiga steklar, vilka de lärt 

 sig att ej öda några ansträngningar på. Några sesiider äro 

 i Amazonas liksom TrocJälium hos oss getinghärmare och 

 antaga illusoriskt de slanka formerna och vingteckningen hos 

 landets former av denna grupp. Ännu egendomligare för en 

 nordbo är det att någon gäng fånga en förmodad spindel, 

 som vid närmare påseende befinnes vara en gräshoppa (lo- 

 custid). Den korta kroppen och de långa, tunna benen äro 

 ännu på en meters avstånd vilseledande, där djuret sitter 

 halvt dolt av ett par blad. Ett annat slags bedrägeri ha 

 några spindlar tillägnat sig, i det de antagit gestalt av myror, 

 ej blott myror i allmänhet, utan bestämda, vanliga arter. En 

 spindel härmar en liten livlig, röd myra med svart huvud och 

 smal bakkropp, som talrikt löper omkring på scitaminébladen 

 i undervegetationen. Bedragaren springer bland sina före- 

 bilder, är lika stor som de, har samma färg, med huvudet 

 antytt genom svart främre del av céphalothorax och har 

 bakkroppen abnormt smal för en spindel. En annan art åter- 

 ger träffande en svart, betänksam myra med brett, sköldlikt 

 utplattat huvud, parvisa taggar på tinningar och thorax, grov 

 skulptur och bred bakkropp. Denna myra ser man isynner- 

 het på liggande stammar och grenar och den har aldrig 

 brådtom. Spindeln har samma matta glans på kroppen, ett 

 par taggar ge likhet med tinningar, abdomen är skaftad och 

 cirkelrund, benen jämförelsevis korta och beteendet lika fleg- 

 matiskt som hos myran. Honan lägger sina ägg i hög på 

 ett blad och spinner en vit silkeshinna däröver; själv star hon 

 på vakt över äggsamlingen. För henne är det av oskattbar 

 nytta att tagas för en välbekant, osårbart hård myra. 



