2o6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT ICI 6. 



är rörelsefriheten till lands högst inskränkt och odlingarna 

 ligga våta och öde. Det är årets svåra tid för folket, ty 

 fisket blir mindre givande samtidigt som jakten knappt kan 

 bedrivas, emedan vattendjuren spridas kring de väldiga över- 

 svämmade markerna och landdjuren ej längre äro bundna 

 vid de vanliga vattenställena. Den tiden bör främlingen ej 

 betunga lantborna med besök, såvida han ej genom med- 

 förda förråd kan i någon mån bidraga till sitt och deras uppe- 

 hälle (penningar mottagas knappast och skulle för övrigt göra 

 föga nytta). 



Skogen på detta lågland, vilket går under namnet »igapö», 

 är helt olika den på permanent torrt land. Ej blott de in- 

 gående arterna äro andra, utan det hela är glesare och mindre 

 rikt på lianer, varemot epifyter förekomma längre ned på 

 stammarna i följd av det bättre ljuset. Genomsnittshöjden 

 är nog lägre, fastän enstaka träd äro lika resliga som i den 

 »torra» skogen, t. ex. den väldiga bombacéen »sumauma» 

 (troligen Cciba pentandra) med sin släta grå stam och sin 

 svamphattformade krona. Under namnet sumpskog ingå för 

 övrigt ett flertal växtsamhällen, och stora träd finnas natur- 

 ligtvis blott i sådana af betydligare ålder, vilka också äro 

 de entomologiskt intressantaste. — Då låglandet genom vatt- 

 nets sjunkande torrlägges, är marken i början bar, här och 

 där med täta snår av buskar och låga, oftast taggiga palmer 

 i utkanten av skogen, men efterhand uppväxer en frodig gräs- 

 och örtvegetation. Här är orden gödd och bördig, varför 

 lantmännen så snart som möjligt anlägga odlingar av ma- 

 niok, majs, sockerrör m. m., som just hinner bli moget till 

 skörd, innan vattnet når upp igen om cirka 5 månader. När 

 majsen börjar bli färdig, föres ett förbittrat krig med »capy- 

 våra» eller vattensvinet (Hydrochocrus), en meterlang gnagare 

 trots namnet, vilken är lika stor liebhaber på söta majskolvar 

 som odlingarnas ägare. I den nyss omtalade örtvegetationen 

 finnas mera blommor än i skogen, och entomologen mötes på 

 dessa marker av ett livligt vimmel av flygande insekter, kan- 

 ske främst steklar, ty tjärilarna, om också rätt individrika, 

 räkna tämligen få arter. På gamla odlingar växer ofta det 

 lilla fruktträdet »caju» (Ajiacardiuni), som tål vid fem måna- 

 ders väta. Dess små skära blommor äro talrikt besökta av 



