2 26 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I916. 



— Gästrikland: Hillesjön, Hille socken, ^/g, några imagines. 

 En imago (hona) från Mörtsjön, Ockelbo socken, ^^/g. Denna, 

 blott en mil söder om Hälsinglands gräns belägna lokal, är 

 tills vidare den nordligast kända hos oss. 



Fam. Hebridae. 

 Heb rus Curt. 



H. pusillus Fall. — Denna lilla, sällan sedda art, är i 

 vårt land hittills tagen i Skåne, Småland, Västergötland, Närke 

 och Södermanland. 



Fyndort. Gästrikland: Fullvingade exemplar förekommo 

 talrikt i Sälgsjön, Valbo socken, ^'/e. Båda könen voro lika 

 allmänna. De höUo till nära stranden, en à tvä meter ut i 

 vattnet, där de dels sprungo omkring på vattenytan, dels 

 sutto uppkrupna bland glest växande Car^x-stran. I mitten 

 av september, dä jag åter besökte sjön, kunde jag ej upp- 

 täcka ett enda exemplar. Troligen hade de då krupit in i 

 mossan vid stranden. 



Några biologiska synpunkter. 



I början av denna uppsats berördes något förekomsten 

 av Micronecta mimitissitna pä sandstränder. Wesenberg- 

 Lund, som i Danmark funnit den på liknande lokaler, räknar 

 den till bränningsfaunan (»Brandungsfauna»). Wesenberg- 

 LuND var den förste, som påvisade förekomsten av ett dylikt 

 djursamhälle och fäste uppmärksamheten på, att vid de kala 

 stränderna av större danska sjöar existera alldeles särskilda 

 miljöförhållanden, för vilka vissa organismer anpassat sig. 

 Såsom tillhörande sandstrandens bränningsfauna anför han 

 följande krustacéer och insekter: Gamtnarus pit lex, larverna 

 av CoJUphus vulgatisshmis och Mola?ina angustata, Hœnionia 

 equiseti och Micronecta minutissima. Anpassningen består i 

 en tillplattning av kroppen, såsom hos Gaminorus, Goinphus 

 och Micronecta, eller av larvhuset, såsom hos Molanna. Detta 

 har naturligtvis till följd, att bränningarna ej få samma för- 

 måga att rycka bort djuren. 



Det bör emellertid påpekas, att samtliga dessa arter leva 

 även utom bränningsområdet ävensom pä annan botten än 



