o. lundblad: anteckningar om vara vattenhemipterer. 227 



sand. Beträffande Gamuiarus har dessutom Ekman ^ fram- 

 hållit, att den väl ej kan vara ett äkta bränningsdjur, då ju 

 alla amfipoder äro tillplattade, d. v. s, G. pulex har ej för- 

 värvat denna sin egenskap såsom bränningsdjur. Detsamma 

 torde kunna sägas om Micronecta. Såsom jag i första delen 

 av denna uppsats, p. 187-88, framhållit, träffas den ej blott 

 vid för bränningen utsatta, således kala stränder (sten- resp. 

 sandstränder), utan lika allmänt, åtminstone söderut, innanför 

 den rika vegetationen av säv och vass, vilken ju till stor del 

 alldeles upphäver bränningsverkan. Som W.-L. själv framhåller 

 i den allmänna diskussionen i slutet av sin avhandling, be- 

 höver emellertid ett för bränningen anpassat djur ej sky andra 

 lokaler, lugna vikar etc. Detta är givetvis riktigt, men det 

 förtjänar emellertid påpekas, att Micronecta ej är mera till- 

 plattad än många andra vattenhemipterer tillhörande Hydro- 

 rtrw^-gruppen och att man över huvud inom denna grupp, 

 såvitt jag kan se, ej kan finna exempel på något samband 

 mellan bränningen och dess inverkan på kroppsformen.^ Den 

 enda art, som är platt nästan som ett löv och som man därför 

 skulle kunna tro vara bränningsdjuret par préférence, är Ncpa 

 cmerea, vilken dock uppsöker helt andra lokaler: små gölar 

 med mjuk botten samt sjöstränder, vilka äro skyddade för 

 häftigt vågsvall. 



Icke dess mindre är Micronecta ett bränningsdjur. Men 

 den tillhör alls ej uteslutande denna fauna, och i kropps/^rw^;/ 

 kan jag ej heller finna några anpassningar, som skulle stämpla 

 den som ett bränningsdjur. Det enda, som härvid kan vara 

 av betydelse, är djurets litenhet, som lättare tillåter arten att 

 finna skydd. Följaktligen är Micronecta enligt min mening 

 ej att betrakta som en äkta bränningsform, utan som en form, som 

 tack vare sin litenhet — och möjligen även till följd av andra 

 orsaker — är resistent mot de i ett visst avseende ogynn- 

 satr)ma livsbetingelserna inom bränningsområdet. 



Ehuru icke egentligen hörande till ämnet, må här likväl 

 ett par ord ägnas de återstående till sandstrandens brännings- 

 fauna räknade släktena. Beträffande Hœvwnia gäller i viss 



^ Die Bodenfauna des Vättern etc. Int. Rev. d. ges. Hydrob. u. 

 Hydrogr. 19 15, p. 383. 



