2 28 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1916. 



mån detsamma som nyss sades. Arten förekommer ej ute- 

 slutande inom bränningsområdet. Dessutom avviker den frän 

 alla andra här uppräknade arter därigenom, att dess kropp 

 ej är tillplattad. Inom det närstående släktet Doiiacia finner 

 man arter med betydligt mer tillplattad kropp, men som 

 bekant finnas dock ej några bränningsdjur inom detta släkte, 

 utan samtliga leva ovan vatten. En anpassning hos Hœmo7iia 

 för livet i bränningarna skulle man möjligen tro sig finna i 

 de ovanligt starkt förlängda tarslederna och de mycket långa 

 och starka klorna, vilka skulle kunna tänkas tjäna som retentions- 

 apparat. Detta är dock näppeligen riktigt. Det kan vara 

 sant, att det är just denna karaktär, som möjliggör för djuret 

 vistelsen inom bränningsområdet, men den har knappast ut- 

 vecklats här. Ty, såsom W.-L. meddelar, uppehåller sig 

 arten huvudsakligen inom Polainogeton-zonen. Det ligger då 

 betydligt närmare till hands att anse det klättrande livet som 

 orsaken till tarsledernas och klornas kraftiga utveckling. Vi 

 veta genom Brocher's undersökningar, att djuret i och för 

 sin andning med antennernas tillhjälp uppsamlar de syrgas- 

 blåsor, som växterna avgiva, och det är således i viss grad 

 bundet till vegetationen. 



Nekas kan ej, att hos Molanna och Gomphus framträder 

 en tydligare anpassning än hos de föregående. Ty båda 

 släktena avvika högst betydligt från sina resp. släktingar 

 ifråga om byggnaden av larvhuset resp. kroppen. Ej heller 

 Molatma är dock ett exklusivt bränningsdjur, ty, såsom W.-L. 

 själv framhåller, går den i Furesö ned till 6 k J meters djup, 

 och i flera av våra svenska sjöar har jag sett den i mängd 

 å dybotten tillsammans med Micj-ouecta innanför de skyddande 

 säv- och vassbältena. Vad slutligen Gomphus beträffar, bör 

 ej förgätas, att larverna ofta leva nedgrävda på så stort djup, 

 att bränningarna ej längre ha något inflytande, samt att dessa 

 egendomliga, platta larver ej uteslutande tillhöra sjöfaunan 

 utan lika ofta finnas i bäckar och floder. Tack vare sitt un- 

 dangömda levnadssätt äro de nog alltför litet kända för att 

 man skall våga något bestämt påstående. Emellertid kan 

 G. vidgatissiinus hos oss förekomma i bäckar att döma av 

 ett fynd, som jag den i juli i år gjorde i Linderås socken i 

 Småland vid Kvarnarp i den där framrinnande, de båda sjö- 



