26 
disse Arter synes nu efter Skalforholdene at være Helix neritoidea, d.”Chiaje og vil nedenfor 
findes udforlig beskreven under denne Årt, uagtet jeg ikke kan nægte, at der fra 
Anatomiens Side muligviis lod sig reise megen Tvivl om Rigligheden af denne Identifi- 
cation; men d.'Ch's. Exemplar var en 9 og mit en å (Ex. var meget lille), og det er for- 
nemmelig i Generaltionsorganerne, at denne Art synes. at frembyde særlige Afvigelser. 
Den anden Art er upaatvivlelig ny, og vil nedenfor findes nærmere beskreven som M. 
zonifera (mihi). 
Den fålgende Fremstilling vil give et Fælledsbillede af de anatomiske Forhold hos 
disse forskjellige Arter; de ubetydelige Forskjelligheder imellem dem, der hist og her ere 
fundne, "ville blive angivne ved de forskjellige Organsystemer. Enduu skal jeg kun 
bemærke, at det bedst vedligeholdte samt største af de Exemplarer, der have staaet til 
min Raadighed, var det, paa hvilket jeg har opstillet Arten M. zonifera; paa det ere flere 
Forhold, der tidligere vare mig tvivlsomme, blevne constaterede. 
Af den lille Mars. latens, Strom, har jeg kun kunnet undersoge Mundparliet. 
For Dyrencs almindelige Formforhold henvises til denne Afhandlings 3die Afsnit. 
Muden. Huden paa Marseniernes Rygside omslutter Skallen temmelig nåéie og 
udbreder sig som en fremstaaende, flad, nedadbåiet Bræmme fortil ud over Skalranden, 
til Siden og bagtil paa samme Maade ud over sidste Skalomgangs Convexitet. Denne 
Bræmmes Underflade gaaer forlil over i den Skallens Indside beklædende og skalafsættende 
Tyndkappe, medens den til Siden og bagtil fortsætter sig som en tyndere, mere gjennem- 
sigtig Hududbredning, der taber sig over i den åverste Flade af Dyrets Fod. Fodens Rod 
sees saaledes (Dyret betragtet fra Underfladen) bagtil og til Siderne omgivet af en finere, 
noget convex-fremdrevet Hudbræmme, beliggende indenfor den tykkere, mere plane 
og nedadbåiede ydre Hudbræmme"). Efterat have med en smal, blåd, fremspringende Kant 
nedad lukket lidt af Skalaabningens vide Mund, standser hiin Udbredning til begge Sider 
der, hvor Gjællespalten begynder, strækker sig altsaa paa venstre Side lidt længere frem 
end paa håire. Den — som anfårt — over sidste Skalomgangs Convexitet formede Hud 
viser sig stribet af temmelig tykke, svagt fremstaaende, næsten parallellåbende, tilsyneladende 
udeelte Linier, der hyppigst ere brunlige og adskilte ved lysere Mellemrum; stærkest 
fremtræde de mod Siderne henimod den skarpe Rand, hvormed denne Hud træder frem 
fra Skallen, idet den — som ovenfor angivet — lukker lidt af dennes Mund. Linierne 
ere indad parviis forenede, udad vige de ganske lidt fra hinanden, idet de tillige 
1) Tab. 1. fig. 1”, 
