å 37 
antage, kan her ikke være Tale; hos de her omhandlede, som hos saamange Gastræopod- 
former vilde Raspepladens ringe Tykkelse i og for sig allerede forbyde enhver saadan 
Anvendelsesmaade. 
Vi vende os til Betragtningen af Raspepladen (radula, rastellum), dette mærkelige 
Organ, som endnu indtil den seneste Tid var forbleven Anatomerne næsten ganske ube- 
kjendt. Uagtet der i de sidste Decennier ved Quoy og Gaimard, Troschel, Lebert og frem- 
for Alt Lovén er gjort endeel for at både paa vor Mangel paa Kundskab i denne Retning, 
staaer der upaatvivlelig Meget tilbage, får vi vel tår paastaae at have nogen sammen- 
hængende Indsigt i dette besynderlige Organs Bygning og Nytte"). Til noiere Oplysning 
trænge fornemmelig de mere generelle Spårgsmaal, som her frembyde sig; Udviklingen, 
Bevægelsesmaaden og Anvendelsen ere Forhold, der endnu ere ukjendte eller meget ufuld- 
komment kjendte. I Lovéns smukke, fortjenstfulde Arbeide savner man ugjerne i de for- 
udskikkede generalia adskillige ånskelige Oplysninger ogsaa i de reent anatomiske Forhold. 
Maaden, paa hvilken Tænderne ere tilhæftede til den dem bærende Plade, er aldeles ikke 
omtalt, ligesom dennes hele Bevægelse 'og de enkelte Tandrækkers Forhold derunder ere 
Punkter, som — flere andre uomtalte — ikke eller idetmindste meget ufuldstændigt her 
ere berørte, vistnok fordi Afhandlingen væsentligst har stillet sig Apparatets Betydning 
som zoologisk Classificationsmiddel for Øie. — De Dyreformer, der ere Gjenstand for 
denne Afhandling, frembyde Særegenheder ved dette Redskab af en Natur, der, om end 
hidtil ubeskreven, dog sikkerlig ikke ville findes enestaaende, "men vise sig gjennem- 
gaaende gjennem hele Grupper; denne Afhandling vil selv levere enkelte antydende Bidrag 
i denne Retning. 
Bergmann u. Leuckart, vergl. Anat. u. Phys. 1851 p. 123. ,,sogenannte Reibplatte oder Zunge.f — 
Bronn, allg. Zool. 1850. p. 403. i 
1) Aristot. moi Cwwv ictogias Lib. IV. ed Jul. Caes. Scaliger. 1619. p. 443. CXLVIIL 
De af Aristoteles omtalte, hos Snegle forefundne ,Øddrres-dEss zai uvzgovs zui hentovs" 
kunne ikke betegne andre Dele end Kjæberne; den hos Buscinum omtalte Tunge (1. c. CXLIX. 
»Eyovor JE zai T9oBoozidas wonsp «i udar; tobzo då åoti ykuttoerdés.”) er vel Krængemunden. 
Om Aristoteles end ikke har kjendt Forstårrelsesglas, kunde han iåvrigt nok have fundet Tunge- 
Tænderne; de ere ofte tydelige nok for Fålelsen; naar Lebert imidlertid tillægger denne sande 
Naturforsker Opdagelsen af disse, da beviser han ham en Ære, Aristoteles selv vistnok vilde til- 
bagevise. — Ogsaa Cuvier og Ferrusac oversaae Tænderne hos Limax og Helix; og selv Blainv. 
(Manuel p. 120) synes endnu ikke at antage dem tilstede paa de pulmonate Gastræopoders Tunge. 
Derimod havde Adanson allerede, hvad baade Lovén og Lebert synes at have overseet, beskrevet 
og afbildet dette Redskab hos Kambeul (p. 17. pl. I. G. V N. 0.) og Libot (p 29. pl. IT. GAVIG 
OLED 
Troschel, ib. die Mundtheile einheimischer Schnecken (Wiegm. Arch. II. 1 (1836) p. 257. 
Lebert, Beobachtungen ib. die Mundorgane einiger Gasteropoden. (J. Mill, Arch. 1846. p. 435. t. XII, 
XIII, XIV.) 
Lovén. Øfversigt. 1847 p. 179. t. 3—6. 
