38 
Raspepladen har hos de undersøgte Marsenia-Arler en Længde af 7—9mm1), hos 
M. latens synes den relativ noget længere ; med sin storre, bagtil liggende, spiralrullede 
og i en Skede indesluttede Deel træder den hyppigst med 1% Spiralvinding frit ind i 
Dyrets Peritonealhule; medens den fremadliggende Deel, som hviler i en Indsænkning midt 
henad den ovre Flade af Tungen, til hver Side er udbredt i en vingeformig Deel (alae 
radulae, tilsammen discus radulae)”), der hviler paa og danner en Beklædning over den 
&vre Flade af dennes Sidedele; bagtil skyde disse Vinger sig ind under det Muskellag, der 
fra Mundcavitetens Sidevægge gaaer paalværs henover Tungens Rod og dækker Tungeske- 
dens forreste Deel; fortil og til Siderne slaaer Raspepladen sig med sine Vinger ned om 
Tungens Rande og taber sig meget fortyndet bagtil paa Tungens Underflade. En skjold- 
formig Forende af Raspepladen, som den her forekommende, og nødvendig forat forplante 
Muskelvirksomheden over paa den tandbevæbnede Deel af samme, findes mere eller mindre 
udviklet hos mange Gastræopodformer, maaskee kunde den endogsaa siges at forekomme 
hos alle dem, hos hvilke en mindre bred Lacune er underlagt hiin tandbevæbnede Deel?). 
Raspepladen er yderst tynd, i sin bagtil liggende Deel noget båøict efter Fladen, saaledes 
at Sidetænderne derved mere nærmes til hinanden, og Mediantanden kommer til al ligge 
noget dybere; i sin forreste Decl er den mere flad (af indtil henimod ir" Brede); efter 
sin Structur synes den maaskee nærmest af brusket Natur, saaledes som den ogsaa angives 
af Poli og Lebert; dog maa derved bemærkes, at den Brusken ejendommelige endogene 
Celledannelse mangler; som en Art Epithelialvæv (Lovén, Middendorff) kan den idetmindste 
her ikke betragtes, og overhovedet kan en saadan Opfattelsesmaade vel neppe gives 
Medhold. Bruskelementerne i Raspepladen ere idvrigt ofte meget svagt udviklede, og selv 
i Leberis Arbeide synes enkelte af Afbildningerne (sml, Haliotis 1. c, t. XIII. f. 27) at 
lyde paa en ganske anden, end den Brusken ejendommelige histologiske Bygning. — Den 
viser sig, betragtet fra Underfladen, yderst fiint længdestribet med næsten forsvindende 
ovenover leirede Celleelementer; Mediantændernes tvedeelte Basis synes indskudt mellem 
begge Lag. Ogsaa hos disse Former er den tandbesatte Deel af Raspepladen mod Siderne 
begrændset af en fremstaaende Liste”), der forlåber efter hele Pladens Længde, men 
samme er her tillige halvrendeformig udhulet og dækker Randen af Sidetænderne, fra hver 
Vdtab sled s 
2) Mindre godt orbis radulae (Middendorff). 
3) Den anfåres og afbildes saaledes af Troschel hos Paludina vivipara (1. c. p. 272 pl. X. f. 2), af Lebert 
hos samme (l. c. p. 454. pl. XI. f. 37a), samt hos Patella (pl. 437 p. XII. f.4—2), samt hos Halyotis 
(I. c. p. 449. pl. XIII. f. 20); af Middendorff hos Chiton (p. 55. t. III. f. 10); af Poli hos Cyp. lurida 
(Test. utr, Sic. III. 1826, pl. XLV. f. 27), Bucc. galca (I. c. pl. L. f. 3), og Haliotis (. c. pl. LV. f. 27) 
0. hos fl. 
4) tab. I. fig. 20. £. 
