AA 
Tænderne siges at ,bestaae af Kisel eller Kiselforbindelser.£ Det bliver herved tillige et 
Spårgsmaal, om der kan lægges nogen videre Vægt paa de senere Angivelser om lignende 
Kiselindhold i de Legemsdele, der tjene Boringen hos forskjellige andre Gastræopoder og 
Acephaler"). 
Som ovenfor anfårt, stemme de 3 her undersågte Middeélhavs-Arter saa betydelig 
med hinanden i almindelig Configuration og Bygning af Raspepladen og dennes enkelte 
Dele, at noget Artsmærke deraf ikke lod sig udlede”); thi at Tænderne hos den ene (M. 
neritoidea) vare noget mere mårktfarvede, og deres Grunddeel i Forhold til den ombåiede 
Spidse ubetydelig længere, synes ikke vel at kunne afgive noget brugbart 'specifisk Mærke. 
Ogsaa hos M. latens”) vare Tænderne næsten fuldstændigt af samme Grundform og af relativ 
lignende Størrelse, dog vare Sidetænderne hos denne Art lidt slankere; Mediantanden afveg 
i Form lidt fra den hos de andre Arter; den var lidt stærkere båiet fra Side til anden, 
dens Rande især fortil mere ombåiede, og dens acies besat med færre Spidser: Mulig 
skjulte sig i Tandrækkernes Antal et, temmelig constant Artsmærke, hvorom jeg imidlertid 
efter mine paa saa yderst faa Exemplarer grundede Undersågelser ikke tor nedlægge nogen 
bestemt Paastand. Hos M. zonifera var Antallet 59, hos M. neritoidea c. 50, hos M. per- 
spicua c. 55; hos M. latens idetmindste 66. , 
Den større bagtil liggende, udenfor Mundcaviteten i Peritonealhulen spiralformig 
oprullede Deel af Raspepladen er, som ovenfor allerede anfårt, indesluttet i en Skede, og 
synes temmelig låst forbunden med samme, saaledes at Raspepladen nogenlunde let lader 
sig fremdrage af den. Skeden begynder heelt bagtil paa Tungens ovre Flade som en 
fortil aaben, noget fladtrykt Cylinder, som gjennemborer Mundcavitetens bageste Væg, og 
endelig i sin allerbageste Deel sees lidt opsvulmet; Skedens forreste Ende krydses af et 
Traadelag, der synes at staae i Forbindelse med eller udgaae fra Tungens og Mundcavi- 
letens Sidedele; dens Bagende er nåie sammenvoxet med den omhyllede, fortil mårke, 
bagtil hvidgraa pulpåse Masse, der synes at spille en Rolle ved Tændernes Dannelse. 
Selve Pulpen bestaaer af tæt sammentrængte,  forlil især mårkere Celler; i dens bageste 
hvidlige Deel opdages endnu ingen Tænder, lidt længere fortil vise disse sig derimod 
meget tydelige og i den samme Stilling indbyrdes, som længere fremad paa Raspe- 
7) Ann. and mgz. of natural history. 2 S, V, (1850) p. 6. W. Clark, on terebrating Mollusca. 
Ogsaa fra anden Side er der i den seneste Tid reist Tvivl om Rigtigheden af Hancock's Angivelser, 
saaledes af Bate (Brit. assoc. Birmingham 1848) og Forbes (Pinstitut. 1849. p. 383.) cf. Troschel Arch. 
1850. p. 110. (Ber. ub. Leist. im Gebiete d. N. der Mollusken. 1849). 
?) Heller ikke Middendorff kunde for Chitonerne benytte Raspepladen som Artsmærke; cf, Beitråge zu 
einer Malacozool. Ross. I. (1847) p. 29, 80. 
3) Tab. I. fig. 27—30. 
