51 
uligestore og uregelmæssige, afrundede, vableaglige, i hinanden overgaaende Ophoininger; 
hos O. carnea er den mere jævn, kun ned mod Randen meget blådere, derhos uregel- 
mæssig og ligesom blæreformig oppustet. Udvendig fra er end ikke det fjerneste Spor af 
en indesluttet Skal at opdage hverken ved Synet eller ved Følelsen. Med en egentlig 
Bræmme stod Kappen ikke frem over Foden, skjondt den ragede betydelig, men i Randen 
mere afrundet ud over samme; paa Kapperandens Underside var en Stribning af den Art 
som hos Marsenia (Subg.) ikke at opdage. Flækkedes Huden, saaes dens Indside overalt 
fuldkommen glat, kun med fine bueformige Linier og (især fortil) hos O, gronlandica noget 
sort pigmenteret. Under Mikroscopet viste Huden samme Bygning som hos Marsenierne; 
dog syntes Traadelementerne i det Hele i rigere Mængde tilstede end hos denne Slægt. 
Skal. Indenfor Huden ligger en Skal, som er fuldkommen hornaglig (cornin), for 
hvis Formforhold vi iåvrigt henvise til den i næste Afsnit givne Beskrivelse. Skallen dæk- 
ker kun omtrent Halvdelen af Dyrets Indvoldsmasse; Resten ligger frit bagtil fremragende 
og her kun dækket af Kappeudviklingen, som sluttede sig néie til denne någne Deel 
som til Skallen, men iåvrigt intelsteds var hæftet til Indvoldsmassens overalt glatte Perito- 
nealoverflade.  Peritonealhinden viste sig som en structurlås, ligesom i alle Retninger af 
krydsede, grenede, klare Fibre gjennemtrukken Membran; hine vare dog allene eller idet- 
mindsle for største Delen yderst tætstaaende og talrige Foldninger i Membranen. Paa 
Skallens Indside ere Muskelindtryk neppe kjendelige; intetsteds viste sig mindste Spor til 
Kalkafleiring paa eller i Skallen; under Mikroscopet viste den sig tilsyneladende structur- 
lås med tydelige Tilvæxlstriber, der ved at trænges tættere paa hinanden paa sædvanlig 
Viis havde frembragt de for det blotte Oie synlige Tilvæxtlinier.  Forat bevare Skallen 
kunde jeg ikke anstille nogen chemisk Undersøgelse af samme; concentreret Saltsyre, paa- 
gydt over en ringe Strækning af den, fremkaldte ingen Opbrusning. 
Skallen spiller her altsaa væsentlig kun en Rolle som beskyttende Aandehulen ; 
indenfor den her behandlede Familie frembyder Onchidiopsis da Skaludviklingen paa sit 
Minimum og bliver saaledes indenfor denne Gruppe det tilsvarende Led til Limax, Testa- 
cella, Parmacella, — Aplysia indenfor andre Grupper af Gastræopoder, 
Tyndkappen. Efterat Skallen er borttaget, viser den af samme bedækkede Tynd- 
kappe sig som en guulagtig Flade, der forlil er mere gjennemsiglig og derved råber den 
underliggende Gjællehule; her sees da de gjennemskinnende, til Gjællehulens åverste Væg 
hæftede Gjæller, en forreste mindre og bipectinat, en bageste slårre med eensidige Gjælle- 
blade; hos O. carnea viser den forreste lille Gjælle sig som en næsten sort, elliplisk lille 
Flade, idet Gjællebladene ere hæftede til en saadan. Mere bagtil er Tyndkappen fastvoxet 
til Forplantningskjertlens og en Deel af Leverens Overflade, mod venstre Side sees tillige 
det gjennemskinnende Hjerte. Hele denne Hudflade begrændses af en smal, men meget 
lydelig, temmelig fast og seig Tykkapperand, hvis Underflade fortil og mod Siderne er 
mæ 
riko 
