Slægter; næsten uforandret staaer Capuloidernes Afdeling saaledes endnu hos van der 
Hoeven (Handb. der Zool. 1850. p. 764). Hos Blainville (Man. de malac. p. 466) danne- 
des Chismobranchiernes Orden af vore Former samt Oxynoé, Cryptostomus, Stomatella 
og Velulina. Rang, som efter Cuvier og Ferussac (Tableau p. XXXVI benævnede Grup- 
pen Sigarcts, optog i samme af fremmede Former Velutina, Stomatia og Stomatella; og 
i samme Forstand, kun med Udelukkelse af Stomatierne, finde vi den eensbenævnte Gruppe 
hos Menke (Synopsis. ed. 2. p. 87.).. Endnu 1841 sætter Gray") disse Former (,Coriocella”) 
som Biled til Clenobranchiata zoophaga efter Cypraeaderne, medens Swainson samme Aar 
indfårer sit genus summum Chcelinotus (indbefaltende Velutina, Chelinotus, Coriocella) mel- 
lem (de nacrerede) Haliotider. Endnu 1848 forenede Adams og Lovell Reeve”) derimod 
vore Former med Nalica og Sigarelus i Neritaceernes Familie. — Lovén, som lidligere 
havde sammenfårt Marsenierne (,Lamellaria”) med Velutina, «opstillede dem endelig 1847 
som en særegen Familie Lamellariacea. Gray, som næsten samtidig (Proc. z. s. 1847. 
p: 143) indlemmede dem i Cypræaderne, har senere”) atter fjernet dem fra samme, og 
for dem ligeledes dannet en egen Familie, Lamellariderne, som han anviser sin Plads 
efter Cypræaderne som sidste Led af de zoophage Pectinibranchiers Orden. 
De ovenfor (i forrige Afsnit) behandlede typiske Dyreformer synes — idetmindste 
for Oieblikket — at forene sig til en lille, ret naturlig Familie. Sammes væsentligste ydre 
Chabituelle) Mærke bliver den stærke Udvikling af Kappebræmmen i Forhold til Skallen, 
som den næsten aldeles omhyller (Marsenina) eller aldeles indeslutter (Marsenia, Onchi- 
diopsis), medens den til Siderne fortsælter sig ud over og aldeles skjuler Foden; — en 
særskilt Siphonal-Udvikling mangler, men erstattes ved den fortil paa Kappebræmmens 
Underside dannede Halvcanal, som forrest båier Kapperanden opad som en oventil frem- 
staaende Hudfolde (eller fortil undertiden ender (?) mellem 2 fingerformigt udtrukne For- 
længelser (Chelyonotus)). Foden opdages fårst tydeligt, naar Dyret betragtes fra Under- 
siden; muligviis finder dette ogsaa (ligesom Pyrula”) under Gangen et Ståltepunkt paa 
Kappebræmmen ; Foden er aflang; den dybe, hos adskillige Familier af gjælleaandende Ga- 
stræopoder tilstedeværende Fure i Forranden mangler aldrig; — der findes intet Operkel, 
ligesaa lidt som Spor til Udvikling af en lobus operculiger, og turde det saaledes synes 
noget unaturligt, naar Forfattere (s. ndfr.) ville tilskrive denne Indhylling af Skallen en 
Udvikling af lobus operculiger. Penis er meget stærkt udviklet, allid udvendig (exser- 
lus) som hos de typiske Former af Peclinibranchier, men optages og skjules i den for- 
1) Synopsis of the contents of the Brit. mus. 1841. p. 88 & 124. 
2) Zool. of voy. of the Sulphur. Moll. p. 54. 
3) Figg, molluse. anim. IV. (1850) p. 75. 
4) Cf. Ørsted. Vidensk. Meddel. fra den naturhist. Foren. i Kbhvn. 1850. p. 9. 
