140 
Bemærkninger over de norske Fchinodermers 
geographiske Udbredning. 
Liitken har i hans i 1857 udkomne ,Oversigt af Grønlands 
Echinodermer* udførligt behandlet de nordiske Echinodermers 
geographiske Udbredning, for de norske Arters Vedkommende me- 
stendeels efter Materialier hentede fra norske Forskeres senere 
Undersøgelser. Denne Fremstilling, som i det Væsentlige virke- 
lig synes at være et Udtryk af Naturen, saavidt vor Kundskab 
om disse Dyr hidtil naaer, vil naturligviis bestandig blive modi- 
ficeret og deelviis omformet ved enhver Opdagelse af nye For- 
mer eller nøiere Kundskab om de bekjendte Arters Udbrednings- 
forholde. Saaledes har jeg allerede (Forhandl. i Vidensk. Selsk. 
i Christiania 1858 pag. 167) bemærket, at den af Litken (1. c. 
pag. 5) paastaaede ,mærkelige Fattigdom paa Holothurider ved 
Finmarken* kun beroer paa mangelfuld Undersøgelse af denne 
Kyststrækning, som allerede nu viser sig i denne Henseende lige- 
saa rig som Grønland. Nærværende Skrift indeholder, som man 
vil have seet, endeel nye videre Bidrag, hvorefter vor Kundskab 
om den geographiske Udbredning af Norges Echinodermer i Kort- 
hed stiller sig omtrent saaledes: 
Det hele Antal af Echinodermer, som for Tiden, kjendes ved 
Norges Kyst, er 79. Fleertallet af disse tilhører to forskjellige 
zo0geographiske Regioner eller Havbælter, hvor de maae ansees 
som oprindelige: 
1. Det arctiske Havbælte, som indbefatter hele Nordiis- 
havet, saaledes at dets Grændser dannes af den gamle og nye 
Verdens Nordkyster, og hvis Beboere for en stor Deel synes at være 
de samme rundtom Nordpolen (cireumpolare Arter) eller i det 
mindste baade for den americanske og europæiske Kyststrækning 
af dette Bælte samt den mellemliggende spitsbergenske Øgruppe. 
Dets Sydgrændse kan for Europas Vedkommende sættes ved den 
sydlige Ende af Vestfjorden (67" N. B.), altsaa omtrent ved Po- 
larcirkelen (6610) (Forhandl. i Vidensk. Selsk. i Christiania 1858 
pag. 35). Finmarken og Lofoten henhøre altsaa til dette Bælte. 
