lami'a: ronnbarsmalex. -g 



angripa bladen eller frukten, men hvad rönnbärsmalen be- 

 träftar, torde de bli af mindre värde, emedan de visserligen 

 kunna minska antalet individer för tillfället, men detta hindrar 

 ej, att ett par rönnbärsår lämna godt tillfälle till en tillräcklig 

 ökning af skadedjurens mängd för att åstadkomma iiärjning 

 på. äpplena nästa gång bären slå fel. 



Jag vill här omnämna ett par utrotningsmedel, som 

 möjligen skulle kunna mer direkt inverka mot befarade härj- 

 ningar. Det ena vore, att förminska" rönnarnas antal eller 

 på vissa trakter kanske helt och hållet utrota dem. De flesta 

 ägare af parker och trädgårdar vilja nog ej gå in på detta 

 förslag, då träden äro en prydnad såväl om \'åren under 

 blomningen som på hösten, sedan bären blifvit röda, och 

 domherrar, sidensvansar m. fl. småfåglar hålla till i träden 

 och gifva lif åt omgifningen vid våra bostäder. Med till- 

 lämpningen är dessutom en svårighet förknippad, bestående 

 däruti, att det ej betyder mycket, om en person borttager 

 rönnarna på sitt område, då grannarna lämna sina i fred. 

 Något borde dock försökas härutinnan, och man kan ju söka 

 gå en medelväg samt till den ändan nedhugga alla gamla 

 och stora rönnar, som svårligen kunna behandlas så, som 

 nedan antydes, samt låta några yngre stå kvar. På dessa 

 skulle bären afplockas och förstöras, innan larverna lämna 

 dem, och torde bästa tiden härtill infalla i början af augusti, 

 sedan fjärilarna slutat att flyga omkring; ty om det skedde 

 tidigare, kunde det ledsamma inträfta, att ännu lefvande fjä- 

 rilar i brist på rönnbär lade sina ägg på äpplena. Meningen 

 vore härmed, som hvar och en kan förstå, att årligen så 

 långt ske kan nedbringa skadedjurens antal till det minsta 

 möjliga. Vill man behålla de vackra bären, skulle ofta åter- 

 kommande besprutningar med kejsargrönt från sista dagarna 

 i juni möjligen hafva en önskvärd verkan. Försöken härmed 

 borde ej blifva särdeles besvärliga eller kostsamma och ej 

 lieller framkalla olycksspådomar och braskande tidningsartik- 

 lar om farorna för människor och djur genom giftets be- 

 gagnande på nyssnämnda sätt. 



Slutligen vill jag omnämna, hur man skulle kunna för- 

 fara de år, då rönnen ej blommar, och man har största an- 

 ledning frukta, att härjning å äppleträden skall inträfi"a. Att 

 börja med måste jag dock anmärka, att nästan h vilket medel 



