72 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1906. 



hanarna äro försedda med blott ett par vingar, som äfven de, 

 i ett fall åtminstone, kunna saknas. I^n bladlus har vidare 

 aldrig mer än sex-ledade antenner, under det att 6 — i o-ledade 

 sådana i allmänhet tillkomma sköldlössen. Bladlössen äro 

 dessutom alltid mer eller mindre rörliga insekter, som allt- 

 efter behof förflytta sig på eller mellan växterna, då däremot 

 sköldlushonan är mera beständig pä samma plats; sedan den 

 fullvuxna honan en gång sugit sig fast, förblir hon orörligt 

 kvarsittande under återstående delen af sitt lif. V^iktiga 

 undantag från denna regel bilda emellertid de s. k. ullössen 

 och några andra äfven till sköldlössen hörande grupper. 



Det mest i ögonen fallande kännetecknet för flertalet 

 sköldlöss är den s. k. skölden, som gifvit upphof till det be- 

 tecknande namnet. Hos de tre grupper, som i denna upp- 

 sats företrädesvis komma på tal, finnes endast inom gruppen 

 Diaspincv en verklig sköld, fullkomligt skild från insektens 

 kropp och bestående af ett från denna afsöndradt, vaxartadt 

 ämne. Skölden gömmer under sig den lilla insektkroppen 

 samt de ^^%^ som honan aflägger. Hos gruppen Lccaninœ 

 däremot finnes strängt taget ingen sköld» alls, utom hos 

 de outvecklade hanarna, men sedan honorna aflagt äggen, 

 svälla deras kroppar upp, torka och bilda ett kupigt skal, 

 helt eller delvis öfvertäckande äggen. Hos arterna är således 

 »skölden» ingenting annat än den döda honans egen kropp. 

 Slutligen hos de s. k. ullössen af gruppen Coccinœ förvaras 

 äggen inom den afsöndrade ullmassan och alldeles fritt lig- 

 gande i förhållande till de kringströfvande honorna, hvars 

 betäckning utgöres blott och bart af det mjöliga, tunna vax- 

 lagret, som afsöndras från kroppen. Hos dessa kan man så- 

 ledes ej ens i figurlig bemärkelse tala om en »sköld». 



Pä det hela taget är utvecklingsförloppet från 'i-g^^ till 

 fullbildad hos alla sköldlöss öfveretisstämmande. Men dä 

 stadiernas ut.seende är olika för olika hufvudgrupper, torde 

 det vara lämpligast att i redogörelsen för utvecklingen be- 

 handla hvarje af de tre ofvan nämnda grupperna särskildt. 



