78 HNTOMOLOGISK TIDSKRIFF I 906. 



Sköldlössens skadliga inflytande pä växterna star i all- 

 mänhet i direkt proportion till antalet sugande indixider. 

 Nägra fä dylika förorsaka sällan märkbara verkningar, men 

 stundom finner man enstaka grenar alldeles betäckta af sköld- 

 löss, och dä bli verkningarna snart synliga. I lindrigaste fall 

 uppkomma pä de angripna grenarna ojämnheter, tjockleks- 

 tillväxten minskas, eller andra oregelbundenheter i grenens 

 form visa sig. Om sköldlössen ej aflägsnas, kunna grenarna 

 länge nog fortlefva i detta tillstånd, förr eller senare blir 

 emellertid slutresultatet deras död. I svårare fall, då sköld- 

 lössen uppträda i ovanligt stor mängd, torka de angripna 

 grenarna bort mycket hastigt. Resultatet af sköldlössens 

 sugningar pa bladen blir likartadt, de gulna och falla förr 

 eller senare af. 



Liksom bladlössen äga sköldlössen förmåga att afsöndra 

 s. k. honungsdagg, hvilket som bekant ej är något annat än 

 insekternas exkrementer. Det är emellertid blott hos grup- 

 perna Lecaninœ och Coccinœ, som honungsdagg till någon 

 större mängd framträder, och hos dessa endast om de i lugn 

 och ro någon läncrre tid få utveckla sig. Honungsdaggen af- 

 söndras uteslutande af honorna och företrädesvis af de full- 

 vuxna, könsmogna individerna. Närvaron af honungsdagg är 

 sannolikt ej till något större men för växterna, men måste 

 likväl tillskrifvas en viss betydelse, ty i den klibbiga vätskan 

 fastna och gro talrika sporer af svampar, bland hvilka en 

 till färgen svart, sotliknande art nog mer än en gång till- 

 dragit sig vara trädgårdsmästares uppmärksamhet. Denna 

 »sotsvamp» träffar man ofta i våra växthus, t. ex. på per- 

 sikor. För växten är svampen ofarlig, då dess mycelie-tradar 

 ej intränga i bladväfnaden, men det svarta öfverdraget är ju 

 ingalunda någon prydnad för växterna. 



Liksom bladlössens honungsdagg utöfvar äfven sköld- 

 lössens stark dragningskraft på åtskilliga hymenopterer. Så 

 t. ex. fortares den af vissa bin, humlor och getingar, samt 

 framför allt af nn-ror. Dessa senare anses allmänt i viss 

 män bidraga till arternas spridning, på så sätt att de skulle 

 förflytta lössen frän en växt till en annan. Huruxida detta 

 verkligen är fallet, torde emellertid vara osäkert. 



En fråga af synnerligen stor vikt är, hur sköldlössen 

 spridas. Af det föregående veta vi ju, att alla honor äro 



