TULLGREN": OM SKÖLDLÖSS. 79 



vinglösa, och att de, när de blifvit fullvuxna, ej äga förmåga 

 att förflytta sig frän ett ställe till ett annat. Det är sålunda 

 tydligt, att spridningen blott kan befordras genom de unga 

 larverna. Men äfven dessa kunna ju ej förflytta sig sä sär- 

 deles länga sträckor. Likväl träffa vi bland sköldlössen arter 

 med exceptionellt stor geografi.sk utbredning. Ett bland de 

 bästa exemplen är den allbekanta kommasköldlusen {Myiilaspis 

 povioninï). Denna torde numera finnas spridd öfver hela jorden. 

 I dylika fall är det naturligtvis de kommersiella förbindelserna, 

 som förmedlat spridningen. Endast genom försändning af 

 mogna frukter och framför allt af trädskolealster o. s. v. blir 

 en dylik spridning möjlig. På samma sätt förhåller det sig 

 med sköldlössen i våra växthus. Alla, på kan.ske ett par 

 undantag när, äro här i landet främlingar, som nu rotat sig 

 fast inom drifveriernas glasväggar och med försäljningen af 

 prydnadsväxter föras allt vidare. Dessa skadedjur före- 

 komma i värt land aldrig på i det fria odlade växter. Många 

 trifvas, trots de för artens verkliga natur föga lämpliga för- 

 hållandena i växthusen, bra, andra föra en tämligen tynande 

 men seg tillvaro. 



Hur våra inhemska, i det fria förekommande arter, i 

 själfva verket spridas, är svårt att afgöra. Säkert är, att 

 spridningen går ytterst långsamt. Vi finna ju ej alltför 

 sällan växtindivider, som äro rikt infekterade af ohyran. De 

 kunna år ut och är in förete samma bedröfliga anblick, men 

 grannarna gå fria. Och det kan hända, man förgäfves får 

 söka samma art inom ett tämligen vidlyftigt område. 



I likhet med andra skadeinsekter ha sköldlössen många 

 s. k. naturliga fiender. Bland dem märkas i främsta rummet 

 ätkilliga små parasitsteklar. Man ser ofta på torra »sköldar» 

 i det fria ett litet rundt hål på ryggsidan, hvilket tydei' pä, 

 att en parasitstekel sluppit ut. Nyckelpigor och florsländor 

 torde äfven lämna en god hjälp till .skadedjurens utrotande. 

 Enligt den engelska forskaren NEW.STEAUS undersökningar 

 förtäras sköldlössen med begärlighet af blå- och stjärtmesar. 

 I en blåmeshona, som han undersökte Vj 1904, fann han 

 kräfvan nästan fylld af Aspidiotus zonatiis och Asterodiaspis 

 qiiercicola. I flertalet andra, skjutna i slutet af januari och 

 i februari, fann han regelbundet ett större eller mindre antal 



