g8 EXTOMOLOGISK TIDSKRIFT I906. 



»bergängarna», omkring 10,000 fot öfver hafvet, för att där- 

 ifrån dels kunna nedstiga i regnskogens öfre delar, dels under- 

 söka de högre upp mot snön sig sträckande alpina regionerna 

 med deras fortsättning af kala klippor, sten och grusöknar, 

 hvilka så sterila de än föreföllo, sa rått och kallt klimatet 

 där var, dock visade sig hysa ej blott enstaka, i skydd af 

 klippor, i bergsrämnor o. s. v. uppspirande plantor, utan 

 äfven representanter för sä väl den högre som den lägre djur- 

 världen. 



Sedan 20 bärare från Schira under föregående dag er- 

 hållits, bestämdes afmarschen till den 12 februari. 



Ehuru torrtiden, den bästa tid att bestiga bergets högsta 

 delar, nu hade varit i sitt flor, hade det under några före- 

 gående dagar regnat nästan ständigt. Men den 10 klarnade 

 luften upp, solen göt sitt ljus öfver berg och stäpper för att 

 följande dag utan af brott lysa i sin fulla kraft; himlen var 

 på aftonen blå, blott här och där med hvita molnflockar, full- 

 månen strålade öfver den stilla naturen och endast syrsornas 

 och stritarnas konsert ljöd som ett enigt brus genom luften, 

 då och då öfverröstadt af enstaka stritars kraftigare, skärande 

 toner eller af skriket från någon i träden kringklättrande natt- 

 apa. Om morgonen på den för resan bestämda dagen sam- 

 lade sig bärarna å stationens öppna plan, bördorna granskas, 

 räknas och fördelas, hvarpå tåget sätter sig i marsch ned ge- 

 nom farmerna öfver Fugga-floden ut på den om en förvildad 

 fruktträdgård i hög grad påminnande, glesa trädstäpp, som 

 af tyskarna betecknande fått namnet »Obstgartensteppe». Vä- 

 gen togs vidare förbi papyrussumparna, därifrån i nordöstlig 

 riktning uppför bergets ännu rätt sakta sluttande sidor, äfven 

 dessa en fortsättning af stäppen, och glest försedda med 

 i synnerhet plommonträdsliknande vä.xter, jämte en under- 

 vegetation af högt gräs, spridda blommor, samt ett slags ri- 

 siga, sträfbladiga, menthaluktande buskar, som i dessa öppna 

 trakter så dominerande bilda den lägre vegetationen. 



Här och där prasslar det af uppflygande vandringsgräs- 

 hoppor [Scliistocerca pcregrma), nu under torrtiden rätt all- 

 männa, förut däremot ej observerade. Surrande fara de under 

 god flykt fram i luften med ofta hängande bakben, slå snart 

 åter ned pä kvistar, blad eller strån, färdiga att oroade med 

 ett kraftigt språng åter fara upp, lysande i sin gråröda dräkt 



