sjöstedt: en bestigning af kilimandjaros högsta delar, ioi 



sluttande ås löpa bergets öfre konturer åt den östra, för blic- 

 ken blottade sidan, nedåt den aflägsna stäppen; böljande 

 bladverk sträcka sig långt upp utmed dess sidor, bildande 

 regnskogens breda gördel, under det att de där ofvan varande 

 partierna som öppen terräng sträcka sig uppåt mot den plöts- 

 ligt uppstigande, snöhöljda kupolen. Efter en del svårigheter 

 vid anskaffandet af vägvisare, bryta vi fram på morgonen 

 upp för att under dagen nå den afsedda lägerplatsen öfver 

 skogsgränsen, nedför en erosionsdals stupande sidor; uppför 

 dess motsatta branter, följande den i zigzag upplöpande stigen 

 går färden ut bland farmer och odlingar. En viss oro och 

 osäkerhet låg i dag i luften, föraren från Kiboscho, som blott 

 med svårighet förmåtts att medfölja, började snart visa sig 

 motsträfvig. Med dröjande, tvungna steg går han framför 

 mig, seende sig omkring, liksom sökande ett lämpligt tillfälle 

 att i hast försvinna — en plan, hvartill han dock hindrades 

 af våra ständigt vaktande blickar. 



På erosionsdalens andra sida utbredde sig kulturzonen 

 nästan flackt bort till regnskogens mörka bladmassor. Då 

 regntiden snart förestod, arbetades ifrigt med skörden af 

 Eleiisine-\\\rs, ett fot — alnshögt gräs med roffröstora korn, hvar- 

 af infödingarnas »tembo», ett slags grumligt, syrligt öl, deras 

 förnämsta njutningsmedel, beredes. 



Efter någon timma äro de sista hirsfälten förbi, terrän- 

 gen höjer sig hastigt, skogens första utposter börja visa sig, 

 allt mer ökas deras antal, bladverket tätnar, ännu några mi- 

 nuter och vi befinna oss i regnskogens svalka, följande den 

 ganska jämnt uppåt löpande stigen. Marken är betäckt af 

 vissnade, för stegen prasslande blad, knappt ett ljud höres 

 från den dystra omgifningen, allt är stilla, dunkelt och svalt. 

 Allt svårare blir vägen att urskilja, ju längre vi komma upp, 

 huggknifven är i ständig verksamhet, där öfverhängande blad- 

 verk, lianer och grenar försvåra framträngandet med de ofta 

 tunga bördorna. Hit och dit, hvar en öppning visar sig, 

 söker föraren bana sig väg för att ofta plötsligt häjdas af en 

 ogenomtränglig vé-gg af stammar, buskager och bladverk; 

 bärarna stanna, föraren intränger ensam i snärjena, sökande 

 någon riktning att bryta sig fram, slutligen återkommande, 

 tecknande åt de öfriga att följa. Så har det fortgått till efter 

 middagen i en i det hela likartad vegetation, då de första 



