sjöstedt: en bestigning af kilimandjaros högsta delar. 103 



fram, efter några minuter stannande på en större öppen fläck; 

 föraren försvinner i en där bakom varande dalsänka för att 

 söka vatten, visar sig snart sägande att sådant finnes och 

 läger sålunda kunde slås, och i en lång, spridd rad anlända bä- 

 rarna, bördorna nedläggas och tältet uppslås, eldar börja 

 flamma här och där i buskagen, omgifna af de uttröttade 

 bärarna. 



Nu kan jag ändtligen med mera lugn betrakta omgifnin- 

 gen; en sällsam, ingen naturbild jag förut sett motsvarande 

 tafla, låg för blicken, visserligen kall, stel och enformig, men 

 därför ej mindre storslagen. Belyst af den nedgående solens 

 glöd låg Kihmandjaros hvita jättekupol pä ej en dagsmarschs 

 afstånd, till utseendet dock vida närmare, utmed sidorna med 

 spridda, mörka, nakna klippartier, under det att det hvälfda 

 krönet i sin helhet höljdes af nyfallen, bländande snö. Fran 

 lägret en enda flat, uppåt genom den ofvanför varande ter- 

 rängens mindre sluttning, liksom af en ås eller rand begrän- 

 sad dal, så långt ögat såg utvisande ett oafbrutet fält af 

 ericinellans gröna och grå toppar. 



Ej blott denna flacka uppåtstigande dalgång var betäckt 

 af ericinellans täta buskager; så långt ögat ser åt alla håll, 

 uppåt och åt sidorna, möter det samma monotona gröngrå 

 bladmatta, betäckande talrika terrassformigt öfver hvarandra 

 sig höjande lägre åsar, nu knappt synliga, men tydligt ur- 

 skiljbara, då mellanträngande dimmor komma dem att fram- 

 träda i olika styrka. 



Men solen försvinner och stjärnorna träda fram, som en 

 enda vintergata strålar hela himlen, och aldrig har jag väl 

 förr sett, att det fanns så många himlaljus på fästet som 

 denna friska kväll. I sällsam belysning framskymta infödin- 

 garnas mörka kroppar vid eldarna bland buskagens täta 

 massor, sorl och glam höres trots den låga temperaturen, 

 som kommer andedräkten att som hvita moln stå ur bärarnas 

 munnar. Man måste i sanning beundra dessa svartas härdig- 

 het, att nästan nakna, blott skylda med ett tunnt skört, ut- 

 härda en lång natt i en luft, nedgående till + 4 à 4,5 grader C. 

 Vi däremot klädde oss i jaktrockar och funno det trots dessa 

 ej afundsvärdt varmt. 



Men det är blott här lif och rörelse härskar, utom sorlet 

 vid lägereldarna är allt tyst, och ej ens en syrsa stör naturens 



