sjöstedt: en bestigning af kilimandjaros högsta delar. 105 



vid 8-tiden började de första dimmorna uppstå kring den- 

 samma, spridande sig rundt den hvitglänsande hjässan. Här 

 och där framträdde plötsHgen, vid den fuktiga luftens afkyl- 

 ning, i den klara luften smä ljusa molntappar, hastigt till- 

 tagande i storlek och täthet. Det är underbart att se dessa 

 hvita töcken uppstå i den eterklara, rena luften. Obemärkt 

 som dessa egna förvandlingsbilder, där, utan att man rätt kan 

 urskilja huru, linjer och ytor inför ens ögon förändras till de 

 mest skilda skapelser, uppstå de, taga plötsligt gestalt i 

 den tomma luften, växa och utbreda sig, sammansmälta och 

 tätna, inom kort bildande en för blicken ogenomtränglig 

 mur, döljande hela det nyss så mäktigt framträdande skåde- 

 spelet. 



Från bergets nedre delar äro dimmorna i antågande och 

 hafva redan en half timme sedan hjässan dolts nått vår läger- 

 plats, svepa vidare fram längs dalgångarna, utbredande sig 

 öfver mellanliggande flacka åsar. Vägen går först uppför 

 den breda, flata, af Ericinella beväxta dalen; ehuru pä af- 

 .stånd teende sig som en tät massa, äro dessa buskar ej svåra 

 att genomtränga, spridda som de vanligen äro på en eller 

 annan meters afstånd, stundom vida glesare, liksom äfven ge- 

 nom sin sprödhet. Det är egentligen blott topparna och 

 yttergrenarna, som äro gröna, yfviga, bladbärande, nedtill, 

 där sol och luft sparsammare finna tillträde, vissna de som 

 tätt stående barrträd, blifva bruna eller öfverklädas snart af 

 hängande skägglaf. 



Blandade med dessa, uppåt i storlek allt mer aftagande 

 buskar, framskymta här och hvar de stora, gulhvita blom- 

 korgarna af den vanligen något lägre, med de förra blandade 

 Protea kilimandjarica, en för dessa alpina trakter karaktäris- 

 tisk buske med fasta, glatta, mörkgröna, i daggblått och rödt 

 skiftande, långsträckt ovala blad, upptill allt rödare grenar 

 och hårda, stora holkfjäll, som gifva knopparna och de hop- 

 slagna, mogna blommorna stor likhet med kottar. På fuktiga 

 ställen i dalsänkor resa sig några 3 — 4 meter höga stånd af 

 den märkliga, trädartade jätteörten Senecio yohnstoni med 

 sin upptill greniga stam, från hvars spetsar alnslånga, ovala, 

 tillspetsade, stora täta buketter bildande blad utgå. Det är 

 den egendomligaste karaktärsväxt dessa trakter har att upp- 

 visa, från första ögonblicket såväl genom sin storlek, som 



