Io6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQOÔ. 



genom sin märkliga gestalt tilldragande sig den största upp- 

 märksamhet. 



Men äfven en annan ört af rätt betydande storlek för- 

 länar dessa trakter en säregen prägel, den en eller annan 

 meter som en kanonviska uppskjutande Lobelia Deckeni. 



Vi fortsätta vår vandring uppåt; nakna, med sten be- 

 strödda partier blifva allt allmännare och tilltaga i utbred- 

 ning, blottade klippartier, ofta konglomerater, uppskjuta som 

 kammar, försedda med vid eruptionsmassans stelning bildade 

 häligheter, tillhåll för smärre däggdjur, hvilkas exkrementer 

 där ofta anträftades. Blicken glider hän öfver buskar och 

 öppna platser, sökande några högre eller lägre djur, men 

 mycket är i första påseendet af dessa ej att finna. I luften 

 far en mängd om tallmätaren något erinrande, ehuru mycket 

 mindre och ljusare, fjärilar omkring, under stenar träffas all- 

 mänt Forficulider sittade i sina hålor, tröga af den låga tem- 

 peraturen, ofta tillsammans med en klump några mm. långa 

 larver eller hopar af roftVöstora, hvita 2i^'g. Närmare under- 

 sökningar här och uppåt till vegetationens gränser gifva 

 emellertid en hel del former af stort intresse, än mer för- 

 höjdt vid tanke på, att allt beträffande den lägre faunan från 

 dessa alpina trakter af de svartes världsdel hittills var okändt. 

 Under stenar finna vi allmänt en liten grönglänsande Carabid, 

 en stor, af kölden stel, knottrig, svart Heteromer, samt en 

 svart, glänsande carabidliknande sådan med hopväxta skal- 

 vingar, röda Trombidiider lysa som små blodkulor på jorden, 

 enstaka Collemboler och vinglösa Acridiider hoppa på den 

 fuktiga, kalla marken, där en liten Lithobiid, en Psocid och 

 en Phalangid äfven visa sig; på bladen sitta gula och svarta 

 växtsteklar, svarta, tunnskaliga snäckor, en liten Pupa, en 

 blå Coccinella och gröna Capsider, eljest allmänna på Eri- 

 cinella, puppor och larver af en blåvinge anträffas bland tuf- 

 vorna, under det att Obligochoeter framletas ur den fuktiga 

 jorden. 



Men äfven den högre faunan visade en del märkliga 

 former. Som en smaragd lyste den längstjärtade, blott frän 

 dessa trakter kända Nektariniden Cinnyris JoJinstoni, där han 

 som en svajande pil sköt fram i luften eller tronade i buskar- 

 nas toppar, under det att den grågröna honan i sin enkla 

 dräkt blott genom sina, liksom hanens, röda axeltofsar för- 



